[muokkaa] Nuoruus
Jacques-Yves Cousteau syntyi pienessä Saint-André-de-Cubzacin kunnassa Bordeaux'n viinialueella. Hän oli Daniel ja Elizabeth Cousteaun toinen lapsi. Daniel Cousteau oli lakimies, ja perhe matkusti paljon.
Poika kiinnostui vedestä jo varhain. Seitsenvuotiaaksi asti hän kuitenkin sairasti kroonista suolistotulehdusta, enteriittiä, minkä takia perheen lääkäri ei suositellut pojalle raskasta liikuntaa. Suolistovaivojen takia pulleasta vauvasta tuli todella laiha lapsi, ja Jacques-Yves jäi aikuisenakin pienikokoiseksi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Daniel Cousteau jäi työttömäksi, mutta sodan jälkeen hän löysi jälleen töitä rikkaan yhdysvaltalaisen Eugene Higginsin lainopillisena neuvonantajana. Daniel joutui jälleen matkustamaan paljon, mutta nyt veljekset Pierre-Antoine ja Jacques-Yves olivat jo kouluiässä. He olivat suurimman osan vuodesta sisäoppilaitoksessa, kun heidän vanhempansa olivat matkoilla. Higgins sai Cousteaun perheen unohtamaan Jacques-Yvesin liikuntarajoitukset, minkä seurauksena tämä oppi uimaan ja rakastamaan vettä entistä enemmän.
Eugene Higgins palasi New Yorkiin vuonna 1920 ja vaati Cousteaun perhettä muuttamaan kanssaan. Jacques-Yves ja Pierre-Antoine menivät kouluun Yhdysvalloissa ja oppivat puhumaan sujuvaa englantia. Yhdysvalloissa Jacques-Yves sukelsi ensimmäisen kerran Harveynjärvessä, kun perhe oli lomalla Vermontissa. Vuonna 1922 Higgins ja Cousteaun perhe muuttivat takaisin Ranskaan. Yhdysvalloissa Jacques-Yves oli kiinnostunut mekaniikasta ja suunnitellut 11-vuotiaana pienoisnosturin; Ranskassa hän rakensi 13-vuotiaana akkukäyttöisen auton. Sukeltamisen ja mekaniikan lisäksi merkittävää Jacques-Yvesin tulevaisuudelle oli se, että hän oli kiinnostunut filmaamisesta. Hän osti kaitafilmikameran säästöillään.
Vaikka Jacques-Yves oli kiinnostunut monista asioista, hän ei menestynyt koulussa. Hän syyllistyi häiriköintiin, minkä vuoksi hänet lähetettiin tiukkaan sisäoppilaitokseen. Siellä Jacques-Yves sai uutta motivaatiota koulunkäyntiin ja suoritti koulun hyvin arvosanoin. Vuonna 1930 hän pääsi Brestin merisotakouluun.
[muokkaa] Ura
[muokkaa] Vakava loukkaantuminen ja ensimmäiset sukellukset
Jacques-Yves Cousteau ja hänen kurssitoverinsa osallistuivat vuosien 1932 ja 1933 aikana maailmanympäripurjehdukselle harjoituslaiva Jeanne d'Arcilla. Cousteaulla oli mukana kamera, jolla hän kuvasi paljon. Harjoituspurjehduksen jälkeen Cousteau valmistui merisotakoulusta vänrikiksi ja hänet määrättiin Kiinan rannikolle, Shanghaihin, aseupseeriksi.
Aasian komennuksen päätyttyä Cousteau palasi Ranskaan Neuvostoliiton läpi. Hän kuvasi paljon myös Neuvostoliitossa, mutta lähes koko materiaali takavarikoitiin. Ranskassa Cousteau päätti jatkaa opintojaan merivoimien ilmasotakoulussa Hourtinissa. Cousteaun oli määrä valmistua vuonna 1936, mutta ennen sitä hän joutui pahaan auto-onnettomuuteen ja kävi lähellä kuolemaa. Hän oli menossa ystävänsä häihin Vogeeseille isänsä urheiluautolla ja ajoi juuri mutkaista vuoristotietä pimeässä ja sumussa, kun auton ajovalot sammuivat. Hän painoi jarrua, mutta auto suistui tieltä ja pyöri monta kertaa ympäri. Cousteau makasi useita tunteja tajuttomana metsässä, mutta herättyään hän pystyi raahautumaan tielle ja läheiseen asumukseen, josta soitettiin apua. Cousteaulta oli murtunut useita kylkiluita ja vasen käsi viidestä kohtaa, hänen keuhkonsa olivat puhjenneet sekä oikea käsi halvaantunut. Kahdeksan kuukauden hoidon jälkeen hän pystyi liikuttamaan yhtä oikean käden sormea ja vielä muutaman kuukauden kuluttua kaikkia sormiaan.
Toipumisajaksi Cousteau määrättiin Toulonin satamaan. Hän ei kuitenkaan pystynyt osallistumaan lentäjän kokeeseen eikä siis valmistunut. Toulonissa Cousteau perehtyi aiempaa vakavammin mereen ja alkoi kehitellä myös sukeltamista auttavia varusteita. Hän tutustui toiseen laivaston upseeriin Philippe Tailliez'hen, jonka suosituksesta hän rupesi kuntouttamaan itseään uimalla. Cousteaun ja Tailliez'n lisäksi Toulonin vesillä sukelsi vedenalainen kalastaja Frédéric Dumas. Kolmikko alkoi tutkia sukeltamista ja testasi sekä yritti kehittää monia seikkoja. Lisäksi Cousteau kuvasi monia heidän sukelluksiaan.
[muokkaa] Toisen maailmansodan aikana
Cousteau oli Dupleix-nimisellä risteilijällä algerialaisessa Oranin satamassa, kun toinen maailmansota syttyi. Saksalaiset valloittivat aluksi vain Ranskan pohjoisosan ja jättivät etelän rauhaan, mutta marraskuussa 1942 he hyökkäsivät kuitenkin Toulonin tukikohtaan. Ranskalaiset olivat valmistautuneet tähän jo kahden vuoden ajan. He räjäyttivät jokaisen aluksensa, jotta ne eivät joutuisi vihollisten käsiin. Vaikka laivasto tuhottiin, Cousteau, Dumas ja Tailliez jatkoivat sukelluksiaan Toulonin vesissä. Sodan aikana he tekivät ensimmäisen elokuvansa Par dix-huit mètres de fond ("Kahdeksantoista metrin syvyydessä"). He saivat sukeltaa ja kuvata rauhassa, vaikka saksalaiset ja italialaiset partioivat alueella, sillä sukeltajat näyttivät partioiden mielestä harmittomilta. Cousteau toimi kuitenkin Ranskan vastarintaliikkeen vakoojana. Sodan jälkeen hänet palkittiin ansioistaan useilla mitaleilla, kuten arvostetulla kunnialegioonan kunniamerkillä.
Toisen maailmansodan aikaan paras pitkillä sukelluksilla käytettävä hengityslaite oli Yves Le Prieurin kehittämä. Siinä piti kuitenkin säätää ilmansyöttöä käsin, ja Cousteau halusi pitää kätensä vapaana. Ratkaisu olisi automaattinen säädin, samantapainen kuin mikä lentäjillä oli jo käytössään. Cousteau oli kuullut insinööristä nimeltä Émile Gagnan, joka oli erikoistunut kaasujen hallintaan suuressa paineessa ja joka työskenteli Air Liquide -yrityksessä. Cousteaun appi oli yksi yrityksen johtajista, ja hän sai muut suostumaan Gagnanin ja Cousteaun yhteishankkeeseen. Cousteau matkusti miehitettyyn Pariisiin vaimonsa Simone Melchiorin kanssa joulukuussa 1942.
Cousteau esitteli Gagnanille hengityslaitteen vaatimukset, ja seuraavat viikot he työskentelivät Air Liquiden laboratorioissa. Heidän tavoitteenaan oli tuottaa automaattinen säätöventtiili, joka antaisi sukeltajalle ilmaa sopivalla paineella. Venttiilin piti lisäksi olla tarpeeksi herkkä vastaamaan hengitykseen, antaa juuri oikea määrä ilmaa ja päästää uloshengitysilma veteen.
Tammikuussa 1943 Cousteau ja Gagnan kokeilivat laitteensa ensimmäistä versiota Marne-joessa, mutta se ei vielä toiminut. Muutaman pienen lisäsäädön jälkeen uudet kokeet sisävesialtaissa antoivat positiivisen tuloksen. Tämän jälkeen Cousteau palasi Etelä-Ranskaan ja Gagnan teki viimeiset korjaukset laitteeseen, joka sai nimen aqualung. Toulonissa Cousteau, Dumas ja Tailliez kokeilivat aqualungia todellisissa olosuhteissa, ja Dumas teki laitteen avulla ennätyssukelluksen 64 metrin syvyyteen. He tekivät vuonna 1944 ensimmäisen vedenalaisen elokuvan, jonka apuna käytettiin aqualungia. Épaves-elokuvaa ("Hylyt") varten he saivat saksalaisilta ja italialaisilta luvan kuvata uponneita aluksia. Aqualungin ansiosta sukeltajat pystyivät liikkumaan veden alla huomattavasti vapaammin kuin aikaisemmin, joten laite antoi paremmat mahdollisuudet myös kuvaamiseen.
[muokkaa] Miinanraivaajana sodan jälkeen
Vuonna 1944 liittoutuneet vapauttivat Pariisin, ja Ranskan merivoimat koottiin uudestaan. Sekä Cousteau että Tailliez kutsuttiin takaisin palvelukseen. Samaan aikaan muutama sukeltaja perusti epävirallisen merenalaisen tutkimusryhmän nimeltä Groupement de Recherches Sous-marines. Sodan jälkeen toukokuussa 1945 Cousteau määrättiin toimistotyöhön Marseilleen. Hän ei kuitenkaan pitänyt työstä ja kertoi johtoupseereille epävirallisesta tutkimusryhmästä, minkä jälkeen siitä tuli virallisesti osa Ranskan merivoimia. Tailliez sai ryhmän johdettavakseen, koska hän oli korkeampi upseeri kuin Cousteau.
Kun merivoimien amiraalit olivat nähneet Cousteaun, Dumas'n ja Tailliez'n tekemän elokuvan hylyistä, he päättivät, että Tailliez'n ryhmän pitäisi keskittyä miinanraivaamiseen ja sen tehtävänä olisi myös hakea lastia uponneista laivoista. Ryhmä sai myös luvan tehdä tutkimustyötä. Ensimmäisenä työnään se raivasi Sèten sataman miinoista.
Ryhmä jatkoi miinojen raivaamista koko 1940-luvun lopun, mutta Cousteau ohjasi sen tekemään myös vedenalaisia kokeita aina, kun se oli mahdollista. He tutkivat muun muassa lisääntyvän paineen vaikutusta ihmiskehoon, ja Cousteau teki vuonna 1947 vapaasukelluksen maailmanennätyksen laskeuduttuaan reiluun 90 metriin. Ryhmä sai myös mahdollisuuden tehdä yhteistyötä sveitsiläisen Auguste Piccardin kanssa. Hän oli kehittänyt batyskafin, jolla pystyi laskeutumaan huomattavasti syvemmälle kuin muilla laitteilla siihen mennessä.
[muokkaa] Calypson hankkiminen
Vuonna 1950 Groupement de Recherches Sous-marines siirtyi uusiin tiloihin Toulonin satamassa. Cousteau ei kuitenkaan ollut tyytyväinen, sillä hän halusi oman tutkimusaluksen. Brittiläinen pariskunta, jonka Cousteaut olivat tavanneet sodan aikana, antoi tähän mahdollisuuden. He tarjosivat Cousteaulle rahaa, jotta hän voisi ostaa ylimääräisen miinanraivaajan ja muuttaa sen meritieteelliseksi tutkimusalukseksi. Cousteau osti laivan Maltalta, missä Yhdysvalloissa rakennettu miinanraivaaja oli käytössä autolauttana, ja niin Calypso siirtyi hänen omistukseensa 19. heinäkuuta 1950. Hän muutti laivan kelluvaksi laboratorioksi ja varusti sen moderneilla työkaluilla.
Cousteau otti virkavapautta merivoimista, ja kesäkuussa 1951 Calypso lähti ensimmäiselle koematkalleen tutkimusaluksena. Ensimmäinen virallinen tutkimusmatka alkoi marraskuussa 1951, jolloin Calypso suuntasi kohti Punaisenmeren koralliriuttoja Saudi-Arabian rannikolla. Helmikuussa 1952 Cousteau palasi Ranskaan ja alkoi tutkia uponneita aluksia. Marseillen edustalta hän löysi roomalaisen aluksen 200-luvulta eaa. ja tutki sukeltajineen sitä kahden vuoden ajan. Vuonna 1952 Calypsolla sattui vakava sukellusonnettomuus, jossa Jean-Pierre Servanti sai surmansa. Se sai Cousteaun harkitsemaan toiminnan lopettamista, mutta hän päätti kuitenkin miehistönsä kanssa jatkaa murheellisesta tapauksesta huolimatta.
[muokkaa] Hiljainen maailma
Ensimmäisten tutkimusmatkojensa aikana Cousteau kirjoitti varhaisista sukelluskokemuksistaan yhdysvaltalaisen James Duganin avulla. Hänen kirjansa Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä julkaistiin Yhdysvalloissa 1953, ja se on käännetty sen jälkeen 22 kielelle. Kirja toi Cousteaulle maailmanlaajuista mainetta ja auttoi häntä hieman jatkuvissa rahoitusongelmissa.
Pian kirjan julkistamisen jälkeen öljy-yhtiö British Petroleum palkkasi Cousteaun miehineen tekemään sukelluksia Persianlahdella Abu Dhabin edustalla. Cousteaun ryhmän keräämien näytteiden perusteilla geologit pystyivät päättelemään, että Persianlahden pohjassa oli öljy- ja maakaasutaskuja. Vuonna 1954 Cousteau sai merkittävän taloudellisen tuen Ranskan valtiolta, joka suostui maksamaan kaksi kolmasosaa Calypson toimintakustannuksista, jos alus toimisi yhdeksän kuukautta Ranskan virallisena tutkimusaluksena ja siellä olisi ranskalaisia tieteilijöitä.
Maaliskuussa 1955 kunnostettu Calypso lähti yli 20�000 kilometrin matkalle Marseillesta Punaisellemerelle, mistä matka jatkui Seychelleille, Intian valtamerelle ja Madagaskarin eteläosaan. Matkan aikana sukeltajat tekivät satoja sukelluksia ja Cousteau keräsi nuoren kuvaajan Louis Mallen avustuksella materiaalia uutta elokuvaa varten. Elokuva Hiljainen maailma sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla huhtikuussa 1956 ja voitti juhlien arvokkaimman palkinnon, Kultaisen palmun. Seuraavana vuonna Hiljainen maailma palkittiin parhaana dokumenttina Oscar-gaalassa. Saamansa maineen ansiosta Cousteau nimettiin Monacon oseanografisen museon johtajaksi. Cousteau erosi vuonna 1957 merivoimien palveluksesta keskittyäkseen täysipäiväisesti muihin projekteihinsa.
[muokkaa] Syvyyksiin ja asumaan merenpinnan alapuolelle
Jo ennen Hiljaisen maailman kuvauksia Cousteau oli aloittanut Ranskan vedenalaisen tutkimuksen viraston kanssa hankkeen, jonka tavoitteena oli rakentaa pienoissukellusvene, jonka avulla sukeltajat pystyisivät laskeutumaan normaalia kevytlaitesukellusta syvemmälle. Syksyllä 1956 Calypson mukana ollut Harold Edgerton laski ankkuriköyttä pitkin Romanchen haudan pohjaan kameran, jonka oli itse kehittänyt, ja otti ensimmäisiä kuvia syvänmerenhaudasta. Edgertonin kamera oli välittänyt laiteongelman vuoksi vain kaksi kuvaa, mutta niissä näkyi selvästi tuntemattomia eläimiä. Tämä turhautti Cousteauta, sillä hän halusi nähdä syvyydet itse eikä robotin välityksellä.
Cousteau ja kaksi insinööriä työskentelivät kuusi vuotta pienoissukellusveneen kehittämiseksi. Kilpikonnamainen miehittämätön Hull No. 1 oli ensimmäisessä testissään maaliskuussa 1958, mutta laskukaapeli katkesi ja alus vajosi merenpohjaan liian syvälle, jotta se olisi voitu pelastaa. Seuraavat 18 kuukautta Cousteau käytti uuden aluksen suunnitteluun. Uusi sukellusvene näytti lentävältä lautaselta, joten Cousteau nimesi sen "sukeltavaksi lautaseksi". Uusi malli saatiin toimimaan muutaman epäonnistuneen yrityksen jälkeen kesällä 1960, kun Cousteau ja Albert Falco laskeutuivat aluksella 300 metrin syvyyteen. Cousteau suunnitteli SP-350:ta varten 20 metriä pitkän, ilmalla täytettävän aluksen nimeltä Amphitrite. Sen tarkoituksena oli kuljettaa sukelluslautasta, jolloin Calypsoa voitiin käyttää muuhun tutkimustyöhön.
Cousteau haaveili syvyyksien tutkimisen lisäksi siitä, että ihmiset voisivat asua meressä, mannerjalustan pohjalla. Tästä alkoi vedenalaisen talon suunnitteluun tähtäävä Conshelf-projekti 1960-luvun alussa. Conshelf I oli ensimmäinen asuttava rakennus meren pohjassa. Sylinterin muotoinen ja viiden metrin pituinen talo laskettiin meren pohjaan lähellä Marseillea syyskuussa 1962. Talossa asui viikon ajan kaksi ihmistä: Falco ja Claude Wesly. Koe onnistui ja vakuutti Cousteaun siitä, että hänen haaveensa olisi mahdollinen toteuttaa.
Conshelf I:n menestymisen jälkeen Cousteau miehistöineen valmistautui Conshelf II:een, joka olisi kylä meressä. Siihen kuului talo, syvänmeren moduuli, sukellusalusten talli ja välinevaja. Helmikuussa 1963 Calypso ja Rosaldo lähtivät kohti Punaistamerta, jossa koe suoritettaisiin. Cousteau otti myös kuvausvälineet mukaan, sillä hän aikoi kuvata samalla uuden dokumenttielokuvan. Conshelf II -projekti oli myös menestys. Kesäkuusta heinäkuuhun sukeltajat asuivat meressä ja todistivat, että ihmiset pystyvät elämään onnellisesti pitkiä aikoja 25 metrin syvyydessä. Cousteaun kuvaama elokuva Elävä meri, joka käsitteli Conshelf II -projektia, toi hänen uransa toisen parhaan dokumentin Oscar-palkinnon.
Cousteaun oli edelleen vaikeaa saada rahoitusta, vaikka hänen elokuvansa ja projektinsa menestyivät. Avaruuden valloittaminen herätti paljon kiinnostusta, minkä takia vedenalainen tutkimusmatkailu joutui kilpailemaan rahavaroista avaruusohjelmien kanssa. Samalla muutkin olivat kiinnostuneet meren asuttamisesta ja tutkineet ihmisasutusta uusissa syvyyksissä. Cousteau vastasi haasteeseen menemällä vielä syvemmälle. Syyskuussa 1965 kuusi sukeltajaa, Cousteaun poika Philippe heidän joukossaan, laskeutuivat asumaan ja työskentelemään noin 90 metrin syvyyteen Conshelf III:lle. Tämäkin projekti oli onnistunut. Cousteau joutui kuitenkin tämän jälkeen luopumaan Conshelf-projekteista, sillä muilla vastaavilla projekteilla oli paremmat rahavarat.
[muokkaa] Televisiosarja Meren salaisuudet
National Geographic Society oli aloittamassa 1960-luvun puolivälissä luontoaiheista televisiosarjaa. Cousteau tarjosi elokuvaansa järjestölle, joka suostui sillä ehdolla, että Hollywood-tuottaja David Wolper valvoisi elokuvan leikkaamista. Cousteaun ensimmäinen, tunnin pituinen televisio-ohjelma The World of Jacques Cousteau lähetettiin toukokuussa 1966. Cousteau teki sen jälkeen vielä kaksi erikoisohjelmaa National Geographic Societyn sarjaan.
David Wolperin tuotantoyhtiö oli niin vakuuttunut, että suositteli Cousteauta tekemään lisää televisio-ohjelmia. Cousteau neuvotteli 1960-luvun loppupuolella kolmen televisiokanavan kanssa, joista ABC teki parhaan tarjouksen ja lupasi kustantaa 12 tunnin mittaista jaksoa. Cousteau pääsi sopimuksen myötä lopultakin niin hyvään taloudelliseen asemaan, että pystyi tekemään pitkälle tähtääviä suunnitelmia. Sarjan ansiosta Cousteau pystyi purjehtimaan Calypsolla kaikilla maailman merillä ja kuvaamaan haluamissaan paikoissa.
Cousteau miehistöineen lähti jälleen uusitulla Calypsolla liikkeelle keväällä 1967. Aluksella oli mukana kaksi uutta ketterämpää pienoissukellusvenettä. Ensimmäinen osa sarjasta Meren salaisuudet käsitteli haita, ja se sai kehuja opetuksen ja viihteen onnistuneesta yhdistämisestä. Cousteau sai kuitenkin myös kritiikkiä siitä, että hän keskittyi liikaa luomaan draamaa eikä hänen lähestymistapansa ollut tarpeeksi tieteellinen. Yksi kriitikoista oli Calypsolla jonkin aikaa mukana ollut haiasiantuntija Eugenie Clark. Cousteau vastasi kritiikkiin sanomalla, ettei ole tieteilijä. Hänen tarkoituksensa oli kertoa meriseikkailuja, joissa oli tarina, eikä tehdä puhtaita dokumentteja. Cousteaun miehistö kiersi maailmaa kolme vuotta ja palasi Monacoon 15. syyskuuta 1970. Calypso oli purjehtinut yli 80�000 kilometriä. Uudelle kuvausmatkalle Cousteau lähti syksyllä 1972 tällä kertaa Etelämantereelle. Cousteaun piti kuvata neljä lyhyttä televisioelokuvaa ja täyspitkä dokumenttielokuva.
Vuonna 1976 Meren salaisuudet loppui. Sarja oli ollut monta vuotta todella suosittu, ja ABC oli kahdesti uudistanut kolmivuotisen sopimuksen Cousteaun kanssa. Viimeisten osien aikana katsojaluvut alkoivat kuitenkin laskea, minkä seurauksena ABC ilmoitti, että toukokuussa 1976 lähetettävä jakso jäisi viimeiseksi.
[muokkaa] Viimeiset vuosikymmenet
Meren salaisuuksien loputtua Cousteau joutui jälleen etsimään uutta taloudellista tukea. Televisiokanava KCET lähti tuottamaan 12:ta televisioelokuvaa, jotka lähetettäisiin nimellä The Cousteau Odyssey. Sarja käsitteli hieman eri teemoja kuin Meren salaisuudet, sillä siinä keskityttiin erilaisiin ongelmiin, kuten luontoon kohdistuneisiin katastrofeihin, hävinneisiin valtakuntiin ja ihmiskohtaloihin. Cousteau oli kiinnostunut yhä enemmän luonnonsuojelusta, mikä näkyi sarjassa. Hän oli jo vuonna 1974 perustanut Yhdysvalloissa voittoa tuottamattoman järjestön Cousteau Societyn, jonka tarkoituksena oli työskennellä merten suojelemiseksi.
The Cousteau Odysseyn kuvausten aikana Cousteauta kohtasi henkilökohtainen tragedia, sillä hänen poikansa Philippe kuoli kesäkuussa 1979 Portugalissa kokeillessaan korjattua lentokonetta Flying Calypsoa. Cousteau masentui ja oli jo valmis lopettamaan työnsä ja upottamaan Calypson. Hänen toinen poikansa Jean-Michel tuli kuitenkin Los Angelesista lohduttamaan isäänsä. Hän lupasi auttaa tätä ja onnistui taivuttelemaan Jacques-Yves Cousteaun vielä takaisin tutkimuksen pariin.
KCET-sopimuksen päätyttyä Cousteau pääsi sopimukseen CNN-televisiokanavan perustaneen Ted Turnerin kanssa. Helmikuussa 1982 hän lähti kahden vuoden tutkimusmatkalle Amazonille. Neliosainen Amazon-sarja käsitteli Amazonia, sen eläimiä ja ihmisiä. Viimeisessä osassa Cousteau kommentoi ensimmäistä kertaa yleisesti yhteiskunnan tilaa, kun hän puhui huumekaupasta. Cousteau jatkoi edelleen televisioelokuviensa ohella myös kehitystyötä. Hän suunnitteli esimerkiksi laitteen pintaveden tutkimiseen ja Turbosail-järjestelmän vähentääkseen laivojen öljynkulutusta. Toukokuussa 1985 ensipurjehduksella ollut Cousteaun uusi tutkimusalus Alcyone käytti Turbosailia. Calypso ja Alcyone lähtivät yhdessä viisivuotiselle tutkimusmatkalle, jonka aikana Cousteau kuvasi uutta sarjaansa Rediscovery of the World. Vuonna 1992 Cousteau jatkoi televisioelokuviansa Rediscovery of the World II -sarjalla.
Vuonna 1988 Cousteau valittiin Ranskan akatemiaan Jean Delayn tilalle. Alkuvuodesta 1996 Calypso upposi Singaporen satamassa, ja Cousteau vetosi yleisöön saadakseen kerättyä tarvittavat varat uuden tutkimusaluksen Calypso II:n rakentamiseen. Hänen viimeiset dokumenttinsa saivat edelleen runsaasti katsojia, mutta ne eivät enää voittaneet palkintoja eikä yleisö hämmästellyt niitä entiseen tapaan. Cousteau teki töitä aivan viimeisiin vuosiinsa saakka.
[muokkaa] Yksityiselämä
[muokkaa] Perhe
Jacques-Yves Cousteau tapasi tulevan vaimonsa, silloin 17-vuotiaan Simone Melchior'n eräissä juhlissa Pariisissa. 26-vuotias Cousteau ihastui välittömästi. Melchiorin isä oli eläkkeellä oleva amiraali. Hänen perheensä piti Cousteauta sopivana sulhasehdokkaana, ja nuoripari meni naimisiin 12. heinäkuuta 1937. Vastanaineet muuttivat upseerien asuma-alueelle Sanary-sur-Meriin lähelle Toulon'n laivastotukikohtaa. Simone Cousteau sukelsi usein miehensä ja Philippe Tailliez'n kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta: Jean-Michael maaliskuussa 1938 ja Philippe joulukuussa 1940.
Jean-Michel ja Philippe Cousteau olivat aikuistuttuaan mukana isänsä projekteissa. Jean-Michel oli pitkään taustajoukoissa mutta hoiti myös omia liiketoimiaan, sillä hän ei saanut mielestään tarpeeksi kunnioitusta isältään. Philippe oli mukana tutkimusmatkoilla ja toimi kuvaajana monessa Meren salaisuudet -jaksossa.
Philippe rakastui yhdysvaltalaiseen malliin Janice Sullivaniin, ja he päättivät mennä naimisiin. Jacques-Yves ja Simone Cousteau eivät pitäneet ajatuksesta, sillä heidän mielestään ranskaa osaamaton malli ei ollut tarpeeksi hyvä heidän pojalleen. He eivät osallistuneet edes parin häihin tammikuussa 1967. Philippe jatkoi kuitenkin vielä töitä isänsä kanssa, vaikka heidän välinsä eivät olleet kovin hyvät. Vuonna 1969 Philippe halusi kuitenkin omaa tilaa ja perusti oman tuotantoyhtiönsä. Jacques-Yvesin ja Philippen suhde parani 1970-luvulla, ja lopullisen sovinnon he tekivät, kun Janice ja Philippe saivat ensimmäisen lapsensa. Vuonna 1979 Philippe kuoli lento-onnettomuudessa, mikä oli suuri tragedia perheessä ja lopetti melkein Jacques-Yves Cousteaun tutkijanuran. Jean-Michel palasi tämän jälkeen mukaan perheyrityksen toimintaan ja siirtyi Cousteau Societyn johtoon.
Simone Cousteau kuoli vuonna 1990. Pian tämän jälkeen Jacques-Yves myönsi, että hänellä oli ollut pitkä suhde ranskalaisen Francine Triplet'n kanssa. Cousteaun ja Triplet'n suhteesta oli syntynyt kaksi lasta 1980-luvulla. Vuonna 1992 Jacques-Yves meni naimisiin Francine Triplet'n kanssa.
Jacques-Yves Cousteau kuoli sydänkohtaukseen Pariisin kodissaan 25. kesäkuuta 1997. Hänen siunaustilaisuutensa järjestettiin Notre Damessa. Cousteaun arkkua kantoivat Ranskan merivoimien kunniakaartin jäsenet, ja tilaisuuteen osallistui perheen lisäksi Ranskan presidentti Jacques Chirac sekä monia ministereitä, sukeltajia, ympäristönsuojelijoita ja kirjailijoita. Siunauksen toimitti Pariisin arkkipiispa Jean-Marie Lustiger, ja sitä oli seuraamassa kirkossa ja sen ulkopuolella satoja ihmisiä. Cousteau haudattiin kotikuntaansa Saint-André-de-Cubzaciin.
[muokkaa] Nimikiista pojan kanssa
Jacques ja Jean-Micheal Cousteau joutuivat kiistaan 1990-luvun puolivälissä Cousteau-nimen käytöstä. Jean-Michel jätti Cousteau Societyn vuonna 1992 oltuaan järjestössä töissä toistakymmentä vuotta ja perusti oman tuotantoyhtiön. Keväällä 1995 hän oli mukana osakkaana aukaisemassa Fidžille ympäristöystävällistä lomakohdetta, jonka nimeksi piti tulla Cousteau Fiji Islands Resort. Jacques-Yves Cousteau ei ollut hyvillään siitä, että yritys yhdistettäisiin hänen nimeensä. Hän vaati, että yrityksen nimessä ei olisi nimeä Cousteau, tai sitten Jean-Michel olisi lisättävä logoon ja mainoksiin yhtä suurella fontilla ja samalla värityksellä kuin Cousteau-nimikin.
Oikeus päätti San Franciscossa, että Jean-Michel ei saa käyttää Cousteau-nimeä markkinoidessaan lomakohdettaan Yhdysvalloissa. Päätöksen perusteella Cousteau-nimeä ei voi käyttää tavaramerkin tavoin mainostamaan, edistämään tai markkinoimaan mitään kaupallista toimintaa.
[muokkaa] Perintö
Cousteau vaikutti urallaan vedenalaisen maailman tutkimiseen monin eri tavoin. Ensinnäkin hän oli edelläkävijä laitesukelluksessa, minkä ansiosta hän pystyi kehittämään vedenalaista kuvausta, tutkimusta ja arkeologiaa. Cousteau edisti lisäksi merkittävästi mertensuojelua.
Cousteaun Émile Gagnanin kanssa kehittämä aqualung antoi sukeltajille enemmän liikkumavapautta, eivätkä he enää olleet sidottuja esimerkiksi ilmaletkun pituuteen. Tosin sukeltajat eivät Aqualunginkaan avulla pystyneet laskeutumaan kovin syvälle. Siksi Cousteau oli myös kehittämässä pienoissukellusveneitä, joiden ansiosta meren tutkimus helpottui myös kauempana rannasta. Vedenalaisissa tutkimuksissa tarvittiin ennen Cousteaun keksintöjä hankalia laitteita, kuten sukelluskelloja.
Cousteau sai kirjoituksillaan ja elokuvillaan monet ihmiset kiinnostumaan meristä. Hän oli jo 1950-luvulla käynnistämässä keskustelua merten tilasta aikana, jolloin meriä käytettiin kaatopaikkoina ja ydinkokeisiin. Vuonna 1959 Cousteau oli järjestämässä ensimmäistä World Oceanic Congress -kongressia, minkä ansiosta hän pääsi seuraavana vuonna Time-lehden kanteen. Vuonna 1960 hän vaikutti merkittävästi siihen, ettei Ranska upottanut ydinjätteitään Välimereen. Cousteaun ansiosta monet ihmiset ymmärsivät paremmin vesiekosysteemien herkkyyden ja rajallisuuden. Hänen merkityksestään luonnonsuojelulle kertovat myös hänen saamansa palkinnot ja tunnustukset. Yhdistyneet kansakunnat myönsi Cousteaulle Kansainvälisen ympäristöpalkinnon vuonna 1977, Yhdysvaltain Vapaudenmitalin hän sai vuonna 1985, ja vuonna 1988 YK:n ympäristöohjelma antoi hänelle ympäristösaavutuksista Global 500 Roll of Honour -tunnustuksen. Cousteau sai lisäksi virallisen kutsun YK:n Earth Summit -huippukokoukseen Rio de Janeiroon.
[muokkaa] Populaarikulttuurissa
Cousteau oli saavutustensa ansiosta Ranskan suosituimpia henkilöitä monien vuosien ajan, ja hänet äänestettiin muutamaan otteeseen Ranskan rakastetuimmaksi henkilöksi. Cousteau oli tästä syystä myös ranskalaista kulttuuria edustava hahmo. Hän oli taitava ja helposti innostuva tutkija, joka kertoi tutkimustyöstään kansanomaisesti ilman stereotyyppistä ranskalaista ylimielisyyttä. Osa Cousteaun suosiosta perustuukin hänen tyyliinsä ja persoonaansa. Hänet pystyi tunnistamaan selvästi nasaalisesta ranskalaisella aksentilla lausutusta englannista ja punaisesta villapiposta, josta tuli myös hänen tavaramerkkinsä .
Cousteau on saanut monia kunnianosoituksia populaarikulttuurissa. Wes Andersonin ohjaamassa komediaelokuvassa Steve Zissoun vedenalainen maailma päähenkilö Steve Zissou, jota esittää Bill Murray, on kunnianosoitus Cousteaun persoonalle ja työlle. Zissou on punaisine pipoineen tyylillisesti hyvin lähellä Cousteauta.
Ranskalainen elektronisen musiikin artisti Jean-Michel Jarre julkaisi vuonna 1990 Cousteaulle tribuuttialbumin Waiting for Cousteau. Jarre teki myös yhteistyötä Cousteaun kanssa, sillä hän sävelsi musiikin yhteen Cousteaun dokumenteista vuonna 1992. Jarren lisäksi kappaleen Cousteausta ovat tehneet belgialainen Plastic Bertrand (Jacques Cousteau) ja yhdysvaltalainen John Denver, jonka kappale Calypso oli vuonna 1975 Yhdysvaltain singlelistojen kärjessä .
[muokkaa] Kritiikki ja kiistanalaisuudet
Vaikka Cousteau tunnettiin luonnonsuojelijana, niin hänen varhaiset menetelmänsä olivat nykytietojen perusteella ympäristön kannalta kyseenalaisia. Hiljaisen maailman kuvauksien aikana Cousteaun ryhmä tappoi useita haita sukeltajien luonnollisina vihollisina. Vihanpurkaus alkoi siitä, kun hailauma hyökkäsi Calypson potkureihin kuolleen kaskelotin veren perässä valaan kimppuun. Kuvausten aikana Cousteau räjäytti myös osan syrjäisestä koralliriutasta. Cousteau tuomitsi dynamiitilla kalastuksen, mutta hyväksyi riutan räjäyttämisen tieteen nimissä. Elokuvassa ei kuitenkaan kerrota mitään tuloksia tieteellisestä kokeesta, vaan näytetään satoja kuolleita kaloja.
Cousteaun toisen maailmansodan aikaiset sotilasansiot on kyseenalaistettu hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1993 julkaistun Cousteaun elämäkerran kirjoittaja Bernard Violet on kertonut myöhemmin löytäneensä todisteita siitä, että Jacques-Yves Cousteau jakoi ainakin osittain veljensä Pierre-Antoinen antisemitistisen vakaumuksen. Hänen vakoilutehtävänsä on lisäksi kyseenalaistettu. Violet väittää, että operaatio, josta Cousteau sai myöhemmin Kunnialegioonan kunniamerkin, ei ollutkaan Ranskan vastarintaliikkeen järjestämä, vaan saksalaisten alaisen Vichyn hallituksen operaatio. Cousteaun ensimmäisen elokuvan Par dix-huit mètres de fond ensi-illassa olivat Violetin mukaan paikalla Vichyn Ranskan opetusministeri ja Natsi-Saksan elokuvavalvoja sekä useita satoja saksalaisia upseereita. Elokuvanäytöksensä ja yhteistyöhalukkuutensa ansiosta Cousteau sai kuvata lisää elokuvia.
[muokkaa] Tuotanto
[muokkaa] Yleistä
Jacques-Yves Cousteau julkaisi pitkällä urallaan useita elokuvia ja kirjoja. Hänen tuotannossaan on sekä täyspitkiä dokumenttielokuvia että lyhytelokuvia ja televisioelokuvia, joita esitettiin monissa eri sarjoissa. Yhteensä Cousteau teki yli 120 elokuvaa ja julkaisi yli 50 kirjaa.
Suomessa hänen sarjojaan on esitetty Meren salaisuudet -nimellä , vaikka myöhemmät tuotannot eivät enää kuuluneetkaan samannimiseen, ensimmäiseen televisiosarjaan. Lisäksi Suomessa on julkaistu DVD:llä The Cousteau Odyssey -sarja nimellä Merten salaisuudet.

Summary:
Jacques-Yves Cousteau (11. kesäkuuta 1910 Saint-André-de-Cubzac, Ranska – 25. kesäkuuta 1997 Pariisi) oli ranskalainen merivoimien upseeri, tutkimusmatkailija, laitesukelluksen edelläkävijä ja tieteilijä, joka tutki merta ja kaikkia vesielämän muotoja.
Cousteau tuli erityisesti tunnetuksi pitkistä dokumenttielokuvistaan, joista hän sai kaksi Oscar-palkintoa, ja televisiosarjoistaan, joista Meren salaisuudet toi maailmanlaajuista mainetta. Cousteau ei kuitenkaan ollut pelkkä dokumentaristi, vaan hän tutki aluksellaan Calypsolla maailman meriä ja niihin liittyviä ilmiöitä. Cousteaun elokuvat herättivät kiinnostusta meriin ja näiden suojeluun, ja hänen keksintönsä vaikuttivat sukellusharrastuksen kehittymiseen. Cousteaun työtä jatkaa hänen perustamansa Cousteau Society.
Cousteaun ura kesti pitkään, sillä se alkoi käytännössä jo hänen ollessaan laivastossa 1930-luvun lopussa. Hän työskenteli kuolemaansa asti ja sai useita arvonimiä ja palkintoja. Vuonna 1988 hänet valittiin Ranskan akatemiaan.


[muokkaa] Hallinto
[muokkaa] Kaupunginvaltuusto
Pudasjärven kaupunginvaltuustossa on 35 jäsentä, joista 13 on naisia ja 22 miehiä. Muun Pohjois-Suomen tapaan suurin kannatus on Suomen Keskustalla. Poliittinen kädenvääntö johti vuoden 1999 kunnallisvaaleissa siihen, että osa Keskustan jäsenistä siirtyi Pudasjärven Puolesta Yhteislistan riveihin. Vasemmistoliitolla on ollut paikkakunnalla aina kohtalaisen vankka kannatus, mutta eteläisessä Suomessa valtaa pitävät SDP ja Kokoomus ovat jääneet marginaaliryhmiksi. Kaikkiaan 20 valtuustopaikkaa on Suomen Keskustan, 5 Vasemmistoliiton, 3 SDP:n, 2 Pudasjärven Puolesta ry:n ja 2 Kokoomuksen. Vuoden 2008 kuntavaaleissa valitun valtuuston puheenjohtajana toimii Eero Oinas-Panuma (kesk.).
[muokkaa] Kaupunginhallitus
Toimeenpanevana elimenä kaupungin päätöksenteossa toimii kaupunginhallitus, joka on valittu etupäässä valtuuston jäsenistä. Kaupunginhallitukseen kuuluu Pudasjärvellä 11 jäsentä ja sen puheenjohtaja on Vesa Riekki (kesk.).
[muokkaa] Kaupungin organisaatio
Pudasjärven kaupungin sisäinen organisaatio on jaettu neljään toimialaan:
[muokkaa] Palvelut
[muokkaa] Perusterveydenhuolto
Pudasjärven terveyskeskus käsittää laboratorion, digitaalisen röntgenin, neuvolan, fysikaalisen hoidon, hemodialyysiyksikön, diabetespoliklinikan, mielenterveysyksikön sekä 52-paikkaisen vuodeosaston. Terveyskeskuksen yhteydessä toimii myös hammashoitola.
[muokkaa] Koulutus
Pudasjärvellä on nykyisin 8 peruskoulun ala-astetta: Kurenalan ja Lakarin koulut keskustassa sekä Aittojärven, Hirvaskosken, Kipinän, Pärjänsuon, Sarakylän ja Syötteen koulut haja-asutusalueilla. Yläaste on Rimminkankaan koululla.
Pudasjärvellä on myös lukio sekä Oulun seudun kuntayhtymän (OSEKK) hallinnoima Oulun seudun ammattiopisto (OSAO) joka järjestää opetusta Pudasjärven ammattioppilaitoksen tiloissa. Ammattioppilaitoksella koulutetaan opiskelijoita luonnonvara-, sähkö-, matkailu- ja puualoille. Tunnetuin koulun linjoista lienee hevostalouden koulutusohjelma, joka valmistaa opiskelijoitaan hevostenhoitajiksi.
Aikuiskoulutuksesta Pudasjärvellä huolehtii Kehittämiskeskus Pohjantähti yhteistyössä Oulunkaaren Seutukunnan ja paikallisten yrittäjien kanssa. Yhteistyö Oulun yliopiston kanssa on tuottanut Pudasjärvelle muun muassa avoimen yliopiston kursseja, joita pystytään järjestämään myös videoneuvotteluyhteyksin.
Pudasjärvellä sijaitsee myös kansalaisopisto, joka tekee yhteistyötä muun muassa Puolangan kansalaisopiston kanssa. Rehtorin lisäksi opistolla on kolme vakinaista opettajaa sekä useita tuntiopettajia.lähde?
[muokkaa] Talous ja elinkeinot
[muokkaa] Yritykset
Pudasjärven elinkeinorakenne perustuu pitkälti luonnonvaroihin ja niiden jalostukseen. Keskeisiä toimialoja ovat maaseutuyrittäjyys, mekaanisen puun jalostus sekä matkailu.
Pudasjärvellä toimivista teollisuusyrityksistä merkittävimmät ovat mekaaniseen puunjalostukseen keskittyneet Kontiotuote ja Profin. Kontiotuote Oy on kansallisesti merkittävä hirsitalotoimittaja ja sen palveluksessa oli vuonna 2005 269 henkilöä. Profin Oy on puolestaan ikkunoiden ja ovien toimittaja, jonka tuotteet menevät pääsääntöisesti Kauko-Idän markkinoille. Matkailualalla on Syötteellä kahdeksan päätoimijaa, mm. Iso-Syöte Oy, Caravan Iso-Syöte, Syötteen Eräpalvelut Oy ja Kelosyöte Oy.
Muita tärkeitä työllistäjiä paikkakunnalla ovat: Pudasjärven kaupunki, Rakennusliike Asuntoinsinöörit Oy, Lännen Tehtaan Oyj / Apetit, Fortum Sähkönsiirto Oy sekä Spar-, S-, ja K-Marketit. Niemitalon juustola tekee Pohjois-Suomessa varsin tunnettua kollajanjuustoa.
[muokkaa] Elinkeinorakenne
Merkittävimpiä työllistäviä aloja Pudasjärvellä ovat julkiset palvelut, maa- ja metsätalous, teollisuus, tukku- ja vähittäiskauppa sekä kaupan ja majoitusalan palvelut. Vuonna 2001 Pudasjärvellä kävi töissä muista kunnista 303 henkeä ja Pudasjärveltä kävi muissa kunnissa 422 henkeä.lähde? Merkittävinkenen mukaan? työssäkäyntiliikenteen kohde, niin sisään- kuin ulospendelöinninkin osalta on Oulu. 1990-luvun alun laman seurauksena Pudasjärven elinkeinoelämää leimaa sitkeästi jatkuva korkea työttömyys, joka joulukuussa 2008 oli 18,2�%. Kaupungissa toimii maailman suurimpiinlähde? lukeutuva hirsitalotehdas Kontiotuote Oy.
[muokkaa] Talous
Talousarvio 2006
Pudasjärven kaupungin vuoden 2006 talousarvion toimintakulut ovat yhteensä 60 194 151 euroa, jossa on kasvua kuluvalle vuodelle 1,5�%. Toimintatuottojen määrä on 59 284 400 euroa, kasvua 4,9�%. Investointien osuus toimintakuluista on 5,7�% ja käyttötalousmenojen osuus 93,1�%.
Käyttötalous
Käyttötalouden toimintakulut ovat 56 054 851 euroa, jossa nousua kuluvaan vuoteen 4,0�%. Käyttötalouden menoista henkilöstökulut ovat 26 311 764 euroa (46,9�%). Henkilöstökulujen kasvu on 0,2�%.
Pääomatalous
Investointimenot vuodelle 2006 on 3 488 300 euroa, joka on 25,3�% pienempi kuin vuoden 2005 investointiohjelman menot. Investointien nettomeno on 2 797 300 euroa (- 22,4�%).
Rahoitus
Talousarvion vuosikate esityksessä on 1 887 549 euroa, joka on 202 euroa / asukas (as. 9 330). Vuosikate on 85,7�% poistoista. Verotuloihin oletettu kasvuprosentti on 2. Rahoituslaskelman mukaan varsinaisen toiminnan ja investointien rahoitustarve on 909 751 euroa, jota katetaan 3 milj. euron lainanotolla. Lainojen takaisinmaksu on 1 636 000 euroa. Lainamäärä vuoden 2006 lopussa on 1 165 euroa/asukas.
[muokkaa] Väestö
Pudasjärven asukasmäärä 1. tammikuuta 2009 oli 9 029 . Väestöstä noin puolet asuu keskustassa Kurenalla ja toinen puolikas haja-asutusalueilla. Suurimmillaan väestö on ollut 1950- ja 60-lukujen vaihteessa, jolloin se on ollut noin 16 000 henkeä.
[muokkaa] Ikärakenne
Pudasjärven ikärakenteessa painottuu ikääntyvien suuri osuus. 25-34-vuotiaiden osuus on väestöstä suhteellisesti vähäisin. Toisaalta myös kaikkein nuorimpien ikäluokkien suhteellinen osuus kunnan ikärakenteesta on pieni. Oheinen taulukko kuvaa tilannetta 31. joulukuuta 2008 .
[muokkaa] Muuttoliike
Pudasjärvi on jo pitkään ollut muuttotappiokunta , sillä vuosittainen väestön väheneminen on jopa yli 100 henkeä. Sekä lähtö- että tulomuuton kannalta Oulu on tärkeinlähde? yksittäinen kunta. Lähtömuutto läänin pääkaupunkiin on ollut lähes kaksinkertainen verrattuna tulomuuttoon.lähde? Pudasjärveltä pois muuttajat ovat pääasiassa opiskelu- ja työpaikkojen vuoksi muuttavia nuoria. Paluumuuttajien on puolestaan arvioitu olevan suurelta osin eläkeläisiä. Pudasjärven kaupunkistrategianlähde tarkemmin? mukaisesti muuttotappion hillitsemisen kannalta on arvioitu erityisen tärkeäksi koulutusmahdollisuuksien ja työpaikkojen turvaaminen kaupungin alueella. Tärkeiksi seikoiksi asukkaiden kaupunkiin houkuttelemisen kannalta on nähty myös laadukkaat palvelut sekä kaupungin imagon kohottaminen.
[muokkaa] Historia
[muokkaa] Esihistoria
Ennen saamelaisasutusta Iijoen keskijuoksua asutti metsänriistaa ja kalaa pyydystävä kivikauden väestö. Saamelaisten ajalta ovat peräisin monet paikannimet, kuten Lapinniemi, Puhos, Kollaja, Jaurakka ja Iijoki (Idjajohka = Yöjoki). Kun noin tuhat vuotta sitten hämäläiset tulivat pyyntiretkilleen Iijokilaaksoon, saamelaisasutus alkoi hiljalleen vetäytyä kohti pohjoista. 1200-luvulla Perämeren rannikkoasutuksen vakiinnuttua alueesta tuli rannikon asukkaiden ns. eräalue. Pohjalaiset ja vienalaiset käyttivät Iijokea kulkureittinä kauppa- ja vainoretkillään. Runsaasti saaria ja putaita sisältänyt vesistö sai nimen Pudasjärvi.
[muokkaa] Ruotsin aika
1570-luvulla tuli Ii- ja Livojokien varsille kymmenkunta savolaista alkuperää olevaa perhettä hyvien kaskimaiden houkuttelemana. Vuonna 1639 Pudasjärvi muodostettiin itsenäiseksi seurakunnaksi Suur-Iistä. Isonvihan jälkeen 1700-luku oli suotuisan kehityksen vuosisata. Tuolloin asutus levisi vesistöjen varsille ja syntyivät nykyiset pääkylät.
[muokkaa] Venäjän vallan alla
1800-luvun katovuodet koettelivat aluetta, joten olki- ja pettuleipään oli turvauduttava. 1866–1868 Pudasjärvellä kuoli nälkään tai nälän aiheuttamiin tauteihin 962 ihmistä, mutta väkiluku oli kuitenkin seitsenkertaistunut viimeisen 120 vuoden aikana. Harva asutus varjeli kulkutaudeilta ja syntyvyysluvut olivat korkeat. Nälkävuosien ja niiden kaameiden seuraamusten edesauttamana Pudasjärvelle nimettiin piirilääkäri jo vuonna 1866 ja apteekkikin perustettiin jo vuonna 1884.lähde? Sen sijaan sairaalan saaminen lykkääntyi vuoteen 1909. Pitäjässä edelleen vahvana vaikuttava lestadiolaisuus alkoi saada jalansijaa uskonnollisessa elämässä vuosisadan puolivälin jälkeen. Vuonna 1865 seurakunnallisen ja kunnallishallinnon eriytymisen seurauksena perustettiin Pudasjärven kunta. Ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa Pudasjärvellä vuonna 1872. Sitä varten v. 1876 rakennettu, vieläkin peruskorjattuna tehtävässään palveleva Lakarin koulu, on tiettävästi Oulun yläpuolisen Suomen vanhin varsinainen koulurakennus. Pitäjän laajuus ja harva asutus tekivät kiertokoulun kuitenkin kauan tarpeelliseksi; viimeinen kiertokoulu lakkasikin toimimasta vasta vuonna 1952, mikä lienee myöhäisin ajankohta Suomessa. Peruskouluun siirryttiin vuonna 1972. 1900-luvulle saakka Pudasjärven väestö sai toimeentulonsa pääasiallisesti metsästyksestä, kalastuksesta, poronhoidosta, sekä maa- ja metsätaloudesta. Pitäjä olikin tärkeä voin ja tervan tuottaja. 1900-luvun alkupuolella teollisuus oli pääasiassa kotiteollisuutta. Ainoita teollisia yrityksiä olivat saha- ja myllylaitokset. Vasta sotien jälkeen kuntaan syntyi pienteollisuutta. Vuonna 1903 kesällä valmistui Oulun Telefooniosakeyhtiön vetämä puhelinlinja Pudasjärvelle. Tilaajia oli 18.
[muokkaa] Itsenäisessä Suomessa
Sotavuodet koettelivat pitäjää ankaralla kädellä. Pudasjärvisiä kaatui talvi-, jatko- ja Lapin sodassa yhteensä 417 miestä. Sodan synkimpiin muistoihin on piirtynyt elokuun alun 1941 taistelut Kiestingissä ja etenkin sen "Kuolemankukkulalla", jossa ansaitsi palkintonsa pudasjärvinen Mannerheim-ristin ritari Toivo Manninen. Lapin sodan varsinaiset sotatoimet alkoivat yhteenotolla suomalaisten ja saksalaisten joukkojen välillä 28. syyskuuta 1944 Ouluntien ja Hetekyläntien risteyksessä. 1940-luvun lopulla alkoi sähköistäminen. 1960-luvulle saakka kuntalaisia työllistivät teiden ja siltojen rakentaminen. Kuitenkin vielä saman vuosikymmenen aikana alkoi voimakas poismuutto, koska maa- ja metsätalousvaltainen pitäjä ei pystynyt tarjoamaan töitä suurille ikäluokille. Pudasjärven lukio rakennettiin 1960 parantamaan paikkakunnan jatkokoulutusmahdollisuuksia.
1960-luvun lopulla Pudasjärvi nousi otsikoihin ufo-havaintojen takia. Niitä tehtiin vilkaasti 1970-luvulla ja asiasta uutisoitiin Yleisradiota ja Helsingin Sanomia myöten. Ilmiötä selitettiin suurvaltojen atomipommikokeilla, Neuvostoliiton rakettikokeilla ja kallioperässä tapahtuvilla kaasupurkauksilla. Vuonna 1997 Syötteellä järjestettiin kunnan ensimmäinen ufoharrastajien ja -tutkijoiden tapaaminen. Valokuvattu tunnistamaton lentävä esine on ikuistettu vielä esimerkiksi alkuvuodesta 2009.
Vuonna 1980 alkoi lasketteluharrastus paikkakunnan tavaramerkiksi muodostuneella Iso-Syötteellä. Vuonna 1995 kuntalaisten vastustuksestalähde? huolimatta Pudasjärvi liittyi muun Suomen ohella Euroopan unioniin. Sisäasiainministeriön 26. tammikuuta 2001 antaman päätöksen mukaisesti Pudasjärvi siirtyi takaisin juurilleen Oulunkaaren seutukuntaan (silloinen Iin seutukunta) 1. helmikuuta 2001 alkaen. Vuonna 2004 Pudasjärvestä tuli tammikuun alusta lähtien pinta-alaltaan Suomen suurin kaupunki. 1. tammikuuta 2006 Suomen suurimmaksi kaupungiksi tuli Rovaniemi Rovaniemen maalaiskunnan liityttyä siihen.
[muokkaa] Maantiede
Suomen toiseksi laajimman kaupungin luonto on moni-ilmeinen. Kaupungin mainoslause onkin: "Pudasjärvi – luonnostaan tunnettu".
Etelä- ja länsiosa on alavaa suomaata, jota halkovat metsäiset saarekkeet. Suot ovat enimmäkseen aukeita, veteliä ja vaikeakulkuisia lettosoita, joilla on runsaasti pieniä, syvärantaisia lampia. Purojen varsilla levittäytyvät rehevät varjoisat korpisuot.
Pudasjärven alue on yksi Suomen soisimmista seuduista. Yli puolet kaupungin pinta-alasta on suota. Soita on ojitettu metsänkasvuun ja viljelyyn sekä viime aikoina turvetuotantoon. Suuria suoalueita esittäytyy Pudasjärven ja Utajärven rajoilla leviävällä Olvas-, Oravi-, Näätä- ja Sammakkosuon suolakeudella. Suopursu onkin koko Pohjois-Pohjanmaan maakunnan nimikkokukka.
Pudasjärven metsät ovat enimmäkseen mäntyvaltaisia. Pitäjän itäosien vaara- ja tunturimaastoja hallitsevat kuusikot. Vaarojen rinteiltä ja notkelmista löytyvät ns. rinne- ja lakisuot. Vaaramaisemassa korkeimmalle kohoaa paljaslakinen Iso-Syöte, jota sanotaan Suomen eteläisimmäksi tunturiksi.lähde?
Euroopan unionin vanhin (3,5 miljardia vuotta) kallioalue sijaitsee Pudasjärven Siuruankylässä.
[muokkaa] Vesistöt
Kaupungin pinta-alasta on yli 200 km² vettä. Pitäjän itä- ja keskiosissa vaarojen lomassa on suuria järviä. Muuallakin kaupungin alue on pienten järvien, lampien, jokien ja purojen kattama. Sotkajärvi ja Pudasjärvi saarineen, putaineen ja ruohostoineen ovat tunnettuja linturikkaudestaan.lähde?
Alajuoksultaan rakennettu Iijoki virtaa kaupungin halki idästä länteen, vielä luonnontilaisenalähde? kymenä, yhtenä Pohjanmaan "Kymmenestä virrasta". Iijokeen yhtyvät monet muut joet ja vesistöt. Eteläosan vesistöt ovat yhteydessä kansainväliseen suojeluohjelmaan kuuluvaan Kiiminkijokeen. Yläosilta joen törmät ovat harvaan asuttuja ja joki virtaa pääosin vaarojen keskellä. Alempana Iijoen törmillä on alavia rantaniittyjä sekä rannoille asettuneita kyliä.
Iijoen alueella on mahdollisuus harrastaa virkistyskalastusta monella eri tavalla; perhostellen, uistellen tai veneellä. Sen kalakanta on vahva, monipuolinen sekä runsas: taimenta, harjus, siikaa ym.
Vuosittain heinäkuussa järjestettävä Iijokisoutu lähteen Taivalkosken Saijasta ja päättyy Pudasjärvellä Kipinän koskelle. Liki viikon kestävään tapahtumaan voi osallistua soutuveneellä, kajakilla tai kanootilla.
[muokkaa] Kylät
Pudasjärven kaupungin alue jakaantuu 15 osa-alueeseen, kylään, jotka jakaantuvat edelleen pienempiin osiin. Noin puolet kaupungin väestöstä asuu haja-asutusalueilla. Pudasjärven kylissä on paljon vapaa-ajan asutusta, mikä on edesauttanut myös laajakaistaisten Internet-yhteyksien rakentamista pitäjän haja-asutusalueille. Useimmat Pudasjärven kylät ovat nykyisin myymäläauton palvelujen varassa, ja alati linja-autoreittien harveneminen työllistää kylien taksiyrittäjiä.
Menneisyydessä on ollut myös mm. Kollajan kylä, jota vastaa nykyään Siuruan, Aittojärven ja Kipinän kylät.
[muokkaa] Syöte
Syöte on alue, joka sijaitsee Pudasjärven koillisosassa noin 50 km:n etäisyydellä kuntakeskuksesta Kurenalta. Alueelle tyypillisiä ominaisuuksia ovat suuret korkeuserot, rinnesuot, pienet lammet ja runsas lumisuus.lähde? Nimensä seutu on saanut kahdesta huomattavasti ympäristöään korkeammalle kohoavasta huipusta, Iso- ja Pikku-Syötteestä. Iso-Syötettä markkinoidaan Suomen eteläisimpänä tunturina, sillä aivan sen huipulla on muutamien aarien kokoinen puuton alue.lähde? Nykyisin Syöte tunnetaan, paitsi näillä kahdella huipulla sijaitsevasta laskettelukeskuksesta, myös kansallispuistostaan.
[muokkaa] Kansallispuisto
Syötteen kansallispuisto sijaitsee Pudasjärven, Posion ja Taivalkosken kuntien alueella. Se perustettiin vuonna 2000 suojelemaan Pohjois-Pohjanmaan merkittävää ja monipuolista vaara-, metsä- ja suoluontoa. Alueen tärkeimpiä luontotyyppejä ovat vanhat metsät, aapasuot, jopa yli 300 metrin korkeudessa sijaitsevat rinnesuot sekä pienimuotoiset rehevät puronvarsilehdot. Kansallispuistossa näkyvät merkit entisajan suoniittykulttuurista, kaskiviljelystä ja poronhoidosta. Vuonna 2004 Syötteen kansallispuisto hyväksyttiin, ensimmäisenä pohjoismaisena puistona, European Charter-ohjelmaan, jonka tavoitteena on kestävän matkailun kehittäminen.
Syötteen kansallispuistossa esiintyy monia levinneisyysalueensa rajoilla eläviä eläinlajeja.lähde? Kaskeamisen synnyttämissä lehtipuuvaltaisissa sekametsissä asustaa elinvoimainen liito-oravakanta. Muita alueella esiintyviä eläimiä ovat mm. sinipyrstö, karhu, ahma, ilves, susi, saukko. Kasveista normaalisti idässä ja pohjoisessa esiintyvä pohjansinivalvatti sekä ultraemäksisten kallioiden etelänuurresammal ovat Syötteen kansallispuistossa esiintyviä uhanalaisia kasvilajeja.lähde?
Syötteen kansallispuiston polut tarjoavat puitetet kävely- ja vaellusretkille. Talvella puistoa voi kiertää hiihtäen. Luontokeskuksen näyttely multimedioineen tarjoaa tietoa kansallispuiston kulttuuriperinnöstä ja luonnosta. Keskuksessa on myös auditorio ja kahvila-ravintola.lähde? Kansallispuiston keskellä sijaitseva Ahmatupa palvelee retkeläisiä ympäri vuoden. Tuvan toinen pääty on kaikille kulkijoille avoin autiotupa, ja toisessa päässä on varaustupa, johon kuuluu myös sauna. Hiihtosesongin aikana Ahmatuvan autiotuvassa toimii erämaakahvila.
Alueen historiasta kertoo 1852 rakennettu Rytivaaran kruununmetsätorppa, joka on jäänyt autioksi 1950-luvun lopulla. Metsähallituksen entisöimä pihapiiri rakennuksineen palvelee UKK-reittiä kulkevia vaeltajia.
[muokkaa] Laskettelukeskukset
Iso-Syöte
Iso-Syötteen laki kohoaa 432 m:n korkeuteen merenpinnasta. Hiihtokeskus tarjoaa 15 erityyppistä rinnettä ja on tullut tunnetuksikenen mukaan? erinomaisena lapsiperheitten matkailukohteena sen hyvän tavoitettavuuteensa ja rauhallisuutensa ansiosta.lähde? Laskettelukausi kestää jopa lokakuun lopusta aina äitienpäivään saakka toukokuun alkuun.lähde? Kauden avajaiset pidetään perinteisesti itsenäisyyspäivän lähettyvillä. 2000-luvun alussa Iso-Syötteen omistajuusjärjestelyt muuttuivat useaan otteeseen.lähde? Nykyisin hotellin ja sen oheistoimintojen pääomistaja on Pudasjärven kaupunki ja rinnetoiminnoista vastaa Iso-Syöte Oy. Matkailijamäärä, sekä kotimaisten että ulkomaalaisten matkailijoiden, on kasvanut viime vuosina.lähde?
Syötekeskus
Syötekeskus sijaitsee Pikku-Syötteellä noin neljän kilometrin päässä Iso-Syötteestä. Pikku-Syötteen huippu kohoaa noin 370 metrin korkeuteen merenpinnasta.lähde? Syötekeskuksessa on kymmenen laskettelurinnettä sekä erityisesti lapsille ja nuorille suunniteltuja tiloja ja palveluita. Kaikkien rinne- ja hotellipalvelujen lisäksi keskuksessa on mahdollistaa harrastaa seinäkiipeilyä, harjoittaa sisäpalloilulajeja tai tähtien tutkimista observatoriossa.lähde? Niin hotelli-, ravintola- kuin rinnetoiminnoistakin vastaa Oulun Seudun Setlementti ry.lähde? Helmikuun alkupuoliskolla järjestettävät Umpihankihiihdon maailmanmestaruuskisat pitävät Syötekeskusta tukikohtanaan kisaviikonlopun ajan. Syötekeskuksessa sijaitsee myös Syötteen koulu.
[muokkaa] Nähtävyydet
[muokkaa] Luontokohteet
Iinattijärvellä sijaitsevan Hampusvaaran laki on suosittu kalliokiipeilykohde. Kaupungin kaakkoiskulmassa sijaitsevan Jaurakkavaaran lakipiste kohoaa 340 metrin korkeudelle merenpinnasta, eli sen huippu on 216 metriä korkeammalla kuin lähellä sijaitsevan Jaurakkajärven pinta. Vaaran huipulla kiertelee Kupson kutsu -niminen retkeilyreitistö, jonka kolmen reittivaihtoehdon varrelle on pystytetty levähdys- ja nuotiopaikkoja.
Puhoskylässä sijaitseva Julmaharju on aarniomaisten harjumetsien, lähteikköjen, suppien ja pienten lampien kokonaisuus. Harjun alueelta on löytynyt Luonto-Liiton tutkimuksissa useita uhanalaisia sienilajeja.lähde?
Pudasjärven kaakkoiskulmassa Korpisen kylässä sijaitseva Jumalanhauta on suuri, halkaisijaltaan 30-metrinen ja syvyydeltään 15-metrinen kattilamainen hiidenkirnu. Sen pintaa peittää ihmisen pään kokoiset kivimassat.lähde?
Noin kuuden kilometrin päässä Pudasjärven keskustasta sijaitseva Jyrkkäkoski oli 1980- ja 1990-luvulla yksi Pohjois-Suomen vilkkaimmistalähde? huvipaikoista. Nykyään toiminta ei ole enää niin aktiivista.lähde?
Ruuhensuon asutusalueen lähellä Sarakylässä sijaitsee mannerjäätikön muovaama jyrkkärinteinen rotkojärvi, Kaunislampi. Lampi on saanut olla rauhassa syrjäisen sijaintinsa vuoksi. Tälle aarnialueeksi rauhoitetulle, nimensä mukaan kauniille lammelle vie pitkospuilla varustettu 3,5 kilometrin mittainen polku.
Kipinänkosket ovat Iijoen vapaana virtaavista koskista kaikkein vuolaimmat.lähde? Kesäisin koskille kerääntyy perhokalastajia sankoin joukoin ja joen päätapahtuman Iijokisoudun loppuhuipennus tapahtuu laskemalla tämän kosken "tohon" lävitse. Kosket sijaitsevat Kipinän kylässä aivan Valtatie 20:n lähellä. Koskien leveys on noin 100 metriä.lähde?
Korpisen kylässä sijaitsevaan kirkasvetiseen Kirkasheteeseen matkailijat ovat heitelleet kolikkoja ja esittäneet toiveita jo vuosikymmenten ajan.lähde? Heteelle saavuttaessa autotien varressa on laavu, jonka edustalla voi pitää tulta.
Poikavaaran rinteeseen Korpisen kylässä avattiin Viettelys-niminen taukotulipaikka syyskesällä 1998. Autolla on mahdollista päästä aivan grillikodan viereen. Tulipaikalta voi nähdä koko Korpisenjärven alueen.lähde?
Paikoin vaikeakulkuinen 20 metriä syvä Portinkuru sijaitsee UKK-reitin varrella Syötteen ja Pintamon kylän välimaastossa. Kuru on osa Syötteen kansallispuistoa ja sen eteläreunalla on laavu tulipaikkoineen.lähde?
Puolakkavaara kohoaa korkealle läntisen Pudasjärven suotasankojen yläpuolelle Siuruan kylässä. Vaara on jääkauden jälkeen ollut saari Litorinameressä ja näiltä ajoilta on jäänyt alueella noin viiden hehtaarin kokoinen "rantakivikot".lähde? Vaaralla on sijainnut myös moni palovartiotorni.lähde?
Rantaraitti on Iijoen törmälle aivan Kurenalan keskustan tuntumaan rakennettu jokivartta seuraileva noin 1,5 km pitkä maisema- ja kuntopolku. Maisemien lisäksi sen varrella voi nähdä rakennettua perinnemaisemaa tai syöttää pellolla laiduntavia lampaita. Polun varrella on taukopaikkoja. Raitti kulkee pitkin Kurenkosken rantaa. Alue on suosittu kalastuskohde.lähde?
Euroopan unionin vanhinlähde? kallioperä on Siuruan kylän Siuruankankaalla. Kalliot ovat 3,5 miljardia vuotta vanhoja. Sen pintaa on hionut monet jääkaudet ja se on sijainnut aikoinaan Päiväntasaajan seudulla.
Viime jääkauden sulamisvesien noin 10 000 vuotta sitten kovertama Vattukuru sijaitsee 2,1 km:n mittaisen luontopolun varrella Iso-Syötteeltä Taivalkosken suuntaan.
Pudasjärven merkittävimmät soidensuojelualueita ovat Litokaira, Olvassuo ja Hirvisuo.lähde?
Pudasjärven keskiosassa, missä läntiset laajat suoalueet muuttuvat Koillismaan vaaroiksi sijaitsee Ohtavaaran - Ohtosensuon lähes luonnontilassa oleva alue. Ohtosensuo on yksi Pudasjärvelle perustetuista soidensuojelualueista. Alueen erityispiirteitä on luonnontilaiset suot, vanhojen metsien suosaarekkeet ja lammet. Erityispiirteen alueen maisemalle antaa Ohtavaara. Ohtosenlammen sekä suoalueen yleensä ja Ohtavaaran korkeusero on huomattavan suuri. Vaaran kallioiset rinteet nousevat paikoitellen kymmeniä metrejä. Vaaran rinteessä on ravinteikkaita, reheviä sekä runsas puustoisia lehtomaisia puronvarsi korpia. Alueella on lukuisia lähteitä. Ohtavaaran rinteillä 190 - 210 m korkeuskäyrillä sijaitsevat kilometrien pituiset muinaiset merenranta vallit, pirunpellot.lähde? Alueella on Metsähallituksen ylläpitämä, Ohtosen saaressa sijaitseva autiotupa. Autiotuvalle kulku on kesäisin kokemus, saari jossa tupa sijaitsee on keskellä vetistä ja rimpistä suota. Aleelle ei ole rakennettu pitkospuu/polku verkostoa.
[muokkaa] Museot ja muistomerkit
Pinta-alaltaan noin kolme hehtaaria oleva Pudasjärven kotiseutumuseo on yksi Pohjois-Suomen laajimmista kotiseutumuseoista. Alueella on lähes kaksikymmentä rakennusta, jotka sisältävät yli 8�000 esinettä.
Lapin sodan muistomerkki sijaitsee Kipinän kylässä valtatie 20:n ja Hetekyläntien risteyksessä. Tässä käytiin ensimmäinenlähde? manner-Suomessa tapahtunut aseellinen yhteenotto suomalaisten ja saksalaisten joukkojen kesken 28. syyskuuta 1944. Toisen Pudasjärvellä käydyn taistelun muistoksi on pystytetty muistomerkki Aittojärvelle, jonne suomalaiset kulkivat Kipinästä Iijoen yli.
Pudasjärven ensimmäinen kirkkoherra Josephus Palmannus ja hänen perheensä hukkuivat Pudasjärveen ollessaan palaamassa helluntaikirkosta vuonna 1666. Tapahtuneen muistoksi on kirkkopihalle pystytetty kivinen muistomerkki. 962 ihmistä kuoli nälkään suurien nälkävuosien koetellessa Pudasjärveä vuosina 1866–1868. Kirkon pihamaalla on näitten ihmisten muistoksi pystytetty muistomerkki.
Pudasjärven hautausmaalle on haudattu yhteensä 417 Talvi-, Jatko- ja Lapinsodissa kaatunutta pudasjärveläistä. Taiteilija Paavo Tolosen suunnittelema sekä kivestä ja pronssista toteuttama sankarimuistomerkki paljastettiin 1978.lähde? Reliefissä sotilas ja äiti lapsineen rakentavat uutta tulevaisuutta sodan runtelemassa maailmassa.
[muokkaa] Taide ja kulttuuri
Kuvanveistäjä, taidemaalari ja valokuvaaja Kari Tykkyläisen kotinäyttely on avoinna kesäisin Konttilassa Yli-Siurualla, lähellä kantatie 78:aa. Yli-Kollajalla Kipinän kylässä sijaitsee taidemaalari Paavo Ahosen kotiateljee. Kuvanveistäjä ja runoilija Eero Räisänen kesänäyttely "Eeten" sijaitsee Iijoen rannalla Parkkilassa Pudasjärven kylässä. Luontokuvaaja Jorma Luhdan Pudasjärven luonnosta kertovia valokuvia on nähtävillä ympäri vuoden maksutta Syötteen luontokeskuksessa. Lisäksi nähtävillä on myös Syötteen alueen historiasta kertovia kuvia. Kaupunginkirjastossa on jatkuvasti nähtävillä eri alojen taiteilijoitten töitä. Näyttelyt ovat maksuttomia.lähde?
[muokkaa] Toiminnallisia käyntikohteita
Kelosyötteen lomakylän reunamilta lähtee parin kilometrin mittainen Peikkopolku, jonka varteen kuka tahansa saa pystyttää oman peikkonsa.lähde?
Nykyinen Pudasjärven kirkko on valmistunut vuonna 1781. Kirkkorakennuksen välittömässä läheisyydessä ovat kappeli ja kellotorni, jonka huippua koristavat ainoat tunnetut Mikael Toppeliuksen ulkomaalaukset. Hautausmaata ympäröi 1�370 metriä pitkä hirsiaita ja sen keskellä on Paavo Tolosen suunnitteleman muistomerkin koristama sankarihauta-alue.lähde?
Virkistysuimala Puikkari on vuosituhannen vaihteessa rakennettu uimahalli keskustassa Kurenalla. Pääaltaan lisäksi sieltä löytyvät myös tenava-allas, poreallas, monitoimiallas, kylmäallas, opetusallas sekä liukuallas ja -mäki. Puikkarissa on myös Pudasjärven liikuntakeskuksen kahvio.lähde?
Pudasjärven Ilmailukeskuksen ympärillä on Euroopan suurimpiinlähde? kuuluva purjelentoalue G41. Kentän sisääntuloporttia vartioi Ilmavoimien lahjoittama käytöstä poistettu Draken-hävittäjä.
[muokkaa] Tapahtumia
Umpihankihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestetään vuosittain Pudasjärven Urheilijat ry:n puolesta. Kilpailut on järjestetty vuodesta 1998 asti helmikuussa.
Samainen yhdistys järjestää keskellä kesää Kesäpilkin maailmanmestaruuskilpailut, jonka pituus on yksi viikko. Alkukilpailujen, välierien ja pikkufinaalin jälkeen 25 parasta pilkkijää kisaa maailmanmestaruudesta Pudasjärven laineilla kelluvien, "avantoreiällä" varustettujen lauttojen päällä.lähde?
Pohjantähti Games on juhannuksen aikana pidettävä kansainvälinen yleisurheilukilpailu. Järjstejänä toimii Pudasjärven Urheilijat ry ja paikkana Suojalinnan urheilukenttä.
Perinteeksi muodostuneet Pudasjärvi Markkinat ovat yksi Pohjois-Suomen suurimmistalähde? markkinoista keskellä kesälomakautta. Keskusta-alueen väestömäärä saattaa jopa kolminkertaistua markkinoiden aikana.lähde?
Vuodesta 1983 järjestetty Iijokisoutu lähtee Taivalkosken Saijasta ja päättyy Pudasjärven Kipinän kylään. Soutu suoritetaan joko soutuveneellä, kajakilla tai kanootilla, eikä tapahtumaan ole ikärajoja. Matkaa kertyy noin 160 km ja aikaa tähän kuluu viisi vuorokautta. Iijokisoudun tarkoitus on tehdä tunnetuksi Iijoen matkailulliset arvot ja saada Iijoki kunnostettavaksi vaelluskalakelpoiseksi sekä tukea Iijoen vesistönsuojelua.lähde?
Sunny Night Fly-in -ilmailutapahtuman tarkoituksena on kerätä Euroopan ilmailuharrastajat yhteen viikon ajaksi. Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 2006.
[muokkaa] Kulttuuri ja vapaa-aika
Kulttuuritoimi järjestää kaupungin kirjastossa säännöllisesti näyttelyitä niin paikkakunnan omien taiteilijoitten kuin muualtakin tulleitten töistä. Huomattavimpia Pudasjärvellä asuvia tai sieltä lähtöisin olevia taiteilijoita ovat Kari Tykkyläinen, Paavo Tolonen, Jorma Luhta, Janne Räisänen, Tapani Kokko, Antti Estamaa, Maarit Bergman, Esko Männikkö ja Martti Aiha. Kulttuuritoimi on mukana myös muissa tapahtumassa yhteistyössä muun muassa Pudasjärven seurakunnan kanssa. Tällainen on esimerkiksi Kotiseutujuhla, joka järjestetään vuosittain kotiseutumuseon alueella ja kirkossa.
Kesäisin Pudasjärvellä, Rajamaan rannassa, järjestetään Pudasjärvi Open Air Festival -tapahtuma, jossa esiintyy paikallisia ja lähiseudun yhtyeitä, sekä yleensä vähintään yksi tunnetumpi orkesteri, kuten Uniklubi vuonna 2005 ja Kwan vuonna 2006.
[muokkaa] Urheilu
Eri järjestöt järjestävät erilaisia tapatumia Pudasjärvelle. Suurinlähde? toimintaa järjestävä yhdistys lienee Pudasjärven Urheilijat ry. Kaupungin liikuntatoimi ja em. yhdistys järjestävät yhdessä mm. Umpihankihiihdon maailmanmestaruuskilpailut, Kesäpilkin MM-kilpailut ja Pohjantähti Games -yleisurheilukisat. Liikuntatoimi ylläpitää vuonna 1983 valmistunutta liikuntakeskusta, johon kuuluu täysimittainen liikuntahalli, kaksi kuntosalia, pikajuoksurata sekä uimahalli Virkistysuimala Puikkari.lähde? Kaupunki ylläpitää myös Suojalinnan urheilukenttää, jonka yhteyteen valmistui 2005 uusi huoltorakennus. Suojalinnalla on myös kolme asfalttipinnoitteista tenniskenttää. Jääkiekko ja -pallokaukalot ovat Suojalinnan urheilukentän läheisyydessä, Hirvaskosken, Puhoksen, Poijulan ja Paukkerin kouluilla sekä Honkasenkankaalla keskustassa. Kuntopolut ja hiihtoladut löytyvät kaikkien sivukylien koulujen yhteydestä. Myös koulujen liikuntasalit ovat kuntalaisten käytössä. Keskustan tuntumassa sijaitsevat Sivakkarata ja Jyrkkäkoski. Jyrkkäkoskella on lisäksi kaksi hyppyritornia, K-19 ja K-35.lähde? Liikuntatoimi vuokraa tilojaan, kuten Syötteellä Naamankajärven toimintakeskusta ja Iso-Syötteen hiihtomajaa. Syötteen alueen hiihtoladuista huolehtii Syötteen Latupooli.
[muokkaa] Kuuluisia pudasjärveläisiä
Metalliyhtyeet Eternal Tears of Sorrow, National Napalm Syndicate ja Kalmah on perustettu Pudasjärvellä, ja kunkin yhtyeen ydinryhmä on edelleenkin pudasjärveläislähtöinen. Muita pudasjärveläisiä levyttäneitä yhtyeitä ovat mm. Tanna ja IC Rock.

Summary:
Pudasjärvi on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan pohjoisosassa, Iijoen keskijuoksulla. Kaupungin väkiluku on 8�945 ihmistä ja sen pinta-ala on 5�867,23�km2, josta 228,62�km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 1,59 asukasta/km2.
Rajanaapureita ovat Ii, Oulu, Posio, Puolanka, Ranua, Suomussalmi, Taivalkoski, Utajärvi ja Yli-Ii.
Pudasjärvi kuuluu Oulunkaaren seutukuntaan. Pudasjärvestä tuli kaupunki 1. tammikuuta 2004. Se on pinta-alaltaan Suomen toiseksi suurin kaupunki, Rovaniemen jälkeen. Pudasjärvellä risteävät Oulusta Kuusamoon kulkeva valtatie 20 ja Kajaanista Rovaniemelle kulkeva kantatie 78. Läänin pääkaupunkiin Ouluun on matkaa 86 kilometriä. Pudasjärven yleisten teitten yhteispituus on Suomen viidenneksi suurin.
Vaakunan karhuaihe on saatu vapaaehtoiskomppanian lipusta Kustaa III:n sodan ajalta (1788–1790). Pudasjärven ystävyyskaupunkeja ovat Kronstadt ja Louhi/Pääjärvi Venäjällä sekä Vindeln Ruotsissa.


[muokkaa] Tausta
[muokkaa] Kirjailija
Stephenie Morgan Meyer (s. 24. joulukuuta 1973) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi esikoisromaanillaan Houkutus. Meyer syntyi Connecticutin osavaltiossa, mutta muutti jo pienenä Arizonan Phoenixiin. Myöhemmin hän opiskeli englantia Brigham Youngin yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1995. Vuodesta 1994 lähtien Meyer on ollut naimisissa Christian "Pancho" Meyerin kanssa, ja parilla on kolme poikaa. Hän kuuluu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Meyer aloitti kirjailijanuransa vuonna 2003 kirjoitettuaan unensa pohjalta esikoisteoksensa Houkutuksen, joka julkaistiin kahta vuotta myöhemmin 2005. Tätä ennen hänellä ei ollut paljoakaan kokemusta kirjoittamisesta. Houkutuksen saaman suosion myötä Meyer jatkoi teoksen tarinaa vielä kolmessa kirjassa. Neliosaisen Houkutus-kirjasarjan lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa aikuisille suunnatun sci-fi-vaikutteisen romaanin Vieras (2008).
[muokkaa] Kirjasarjan historia
Stephenie Meyer on kertonut saaneensa idean sarjan ensimmäiseen kirjaan Houkutukseen 2. kesäkuuta 2003 näkemästään erittäin eläväntuntuisesta unesta, jossa esiintyivät tavallisen näköinen tyttö ja erittäin kaunispiirteinen vampyyripoika niityllä keskellä metsää. Hahmot keskustelivat siitä, että olivat rakastumassa toisiinsa, mutta vampyyri tunsi suurta vetoa tytön veren tuoksua kohtaan ja joutui jatkuvasti taistelemaan itsensä kanssa, ettei tappaisi rakastettuaan yhdessä hetkessä. Meyer kiinnostui unestaan ja kirjoitti sen ylös tietokoneelleen, jottei unohtaisi sitä. Hänellä ei ollut juurikaan kokemusta kirjoittajana, mutta siitä huolimatta alkoi kirjoittaa tarinaansa joka päivä. Unen tytön Meyer nimesi Isabellaksi omalle tyttärelleen säästämänsä nimen mukaan, kun taas vampyyripojasta tuli Edward Kotiopettajattaren romaani - ja Järki ja tunteet -teoksien samannimisten hahmojen mukaan. Romaanin tapahtumat hän päätti sijoittaa sateiseen paikkaan ja päätyi Washingtonin osavaltion Forksiin. Aluksi Meyer kirjoitti unensa niittykohtauksesta tarinan loppuun, minkä jälkeen hän siirtyi kirjoittamaan kirjan alkua. Hän sai tarinansa valmiiksi elokuussa 2003 kolmen kuukauden kirjoittamisen jälkeen, mutta jatkoi vielä tarinansa muokkausta.
Meyerin sisar Emily, joka oli lukenut sisarensa tarinaa, ehdotti, että Meyer yrittäisi saada kustantajan tarinalleen. Meyer alkoi etsiä itselleen kirjallisuusagenttia, ja newyorkilainen Jodi Reamer tarjoutui edustamaan häntä. He ottivat yhteyttä kustannusyhtiöihin ja kertomansa mukaan saivat useita hylkäyspäätöksiä. Marraskuussa 2003 Little, Brown and Company -kustantamon Megan Tingley luki Meyerin tarinan, kiinnostui ja päätti ostaa sen. Little, Brown tarjosi 750�000 dollarin arvoista kolmen kirjan kattavaa sopimusta, jonka Meyer otti vastaan. Houkutus julkaistiin 5. lokakuuta 2005 75�000 kappaleen ensipainoksella. Siitä ei tullut heti suurta menestystä, mutta sen myyntiluvut nousivat viikko viikolta.
Alun perin Meyer ei ollut suunnitellut kirjoittavansa jatko-osaa Houkutukselle ja oli kirjoittanut kirjalle selvän lopun. Saatuaan Houkutuksen valmiiksi hän alkoi kuitenkin kirjoittaa sille useaa epilogia, jotka kasvoivat monen sadan sivun mittaisiksi. Hän huomasi, ettei ollut valmis jättämään Houkutuksen maailmaa. Saatuaan usean kirjan kattavan sopimuksen Little, Brown and Company -kustantamolta Meyer alkoi kirjoittaa sarjan toista osaa, nimeltään Uusikuu (engl. New Moon), samalla kun hän vielä muokkasi Houkutusta. Uudenkuun kirjoittaminen kesti Meyeriltä noin viisi kuukautta, minkä jälkeen hän vielä jatkoi kirjan hiomista. Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa 6. syyskuuta 2006 100�000 kappaleen ensi-painoksella. Uudenkuun julkaisun aikaan kirjasarjasta oli jo tullut suosittu: toisen osan ennakkoon julkaistuja kopioita myytiin eBayssä sadoilla dollareilla, ja Meyerin lukutilaisuuksiin kerääntyi paljon ihailijoita.
Uudenkuun jälkeen Meyer jatkoi sarjaa vielä kahden osan verran. Kolmas osa Epäilys (engl. Eclipse) julkaistiin Yhdysvalloissa 7. elokuuta 2007 miljoonan kappaleen ensipainoksella. Viimeinen osa Aamunkoi (engl. Breaking Dawn) toi sarjan, ainakin toistaiseksi, päätökseen vuotta myöhemmin 2. elokuuta 2008. Meyer on selittänyt päättäneensä kirjasarjan Aamunkoihin siksi, että näki sen pääasiassa Bellan tarinana. Aamunkoissa Bella selvittää ongelmansa ja saavuttaa kaiken haluamansa, ja Meyerin mukaan tuntui luonnolliselta päättää hänen tarinansa tähän.
[muokkaa] Osat
[muokkaa] Tulevat osat
Meyer on ajoittain suunnitellut sarjan jatkamista. Hänen oli määrä kirjoittaa teos nimeltä Midnight Sun, jonka piti kertoa sarjan ensimmäisen osan Houkutuksen tarina Edwardin näkökulmasta. Elokuussa 2008 osa teoksen luonnoksista postitettiin luvattomasti internetiin, minkä jälkeen Meyer lopetti Midnight Sunin kirjoittamisen ja kertoi keskittyvänsä perheeseensä ja muihin töihin. Midnight Sunin luonnokset ovat nähtävissä hänen kotisivuillaan. Marraskuussa 2008 Meyer kertoi haastattelussa, ettei hän silloisessa mielentilassaan voinut jatkaa teosta, vaan suunnitteli sen kirjoittamista vasta muutaman vuoden päästä, kun olisi varmaa, että "kaikki ovat jo unohtaneet sen". Meyer on kertonut, että jos hän jatkaa sarjaa tulevaisuudessa, hän kirjoittaisi joko Leah Clearwaterin tai Renesmee Cullenin näkökulmasta. Meyer on kirjoittanut myös oppaan Houkutuksen maailmaan, lisätietoa sarjasta sisältävän teoksen nimeltä The Twilight Saga: The Official Guide, mutta sen julkaisupäivää ei vielä tiedetä. Helmikuussa 2010 nettiin levisi huhu, että Meyer ehkä kirjottaisi vielä yhden kirjan Bellan näkökulmasta. Kirjan nimeksi tulisi Believe. Tätä ei olla kuitenkaan vahvistettu.
[muokkaa] Suomennokset
Kustannusyhtiö WSOY on kustantanut Houkutuksen kirjoja suomeksi vuodesta 2005 lähtien. Ensimmäisen osan, vuonna 2005 ilmestyneen Houkutuksen käänsi Tiina Ohinmaa. Ohinmaa käänsi myös sarjan toisen osan Uudenkuun, joka julkaistiin suomeksi 21. joulukuuta 2007. Kolmannen osan Epäilyksen kohdalla kääntäjäksi vaihtui Pirkko Biström. Epäilys julkaistiin suomeksi 16. lokakuuta 2008. Sarjan neljäs osa Aamunkoi ilmestyi suomeksi 22. lokakuuta 2009 Pirkko Biströmin kääntämänä.
[muokkaa] Teosten sisältö
[muokkaa] Lähtöasetelma
17-vuotias Isabella "Bella" Swan muuttaa äitinsä luota Arizonan Phoenixista Washingtonin osavaltion sateiseen pikkukaupunkiin Forksiin. Forksissa Bella tutustuu Edward Cullen -nimiseen poikaan. Bella ja Edward ajautuvat toistuvasti yhteen oudoissa olosuhteissa, ja tyttö alkaa epäillä Edwardissa olevan jotakin yliluonnollista. Bellalle selviää, että Edward on vampyyri. Bella ja Edward rakastuvat, ja Bella tutustuu Edwardin vampyyriperheeseen. He huomaavat pian, ettei ihmisen ja vampyyrin välinen suhde ole helppo ja turvallinen.
[muokkaa] Juoni
Houkutus
Bella Swan muuttaa uuteen kotiinsa Forksin pikkukaupunkiin. Ensimmäisenä päivänään koulussa hän tutustuu komeaan ja salaperäiseen Edward Culleniin, joka käyttäytyy omituisesti tytön seurassa. Edward paljastuu pian vampyyriksi. Hänelle Bellan veren tuoksu on houkuttelevampi kuin kenenkään muun ihmisen, ja tämän vuoksi poika pelkää jonakin päivänä tappavansa tytön. Tästä huolimatta kaksikko rakastuu ja aloittaa suhteen. Bellasta tulee kuitenkin sattumalta verenhimoisen vampyyri Jamesin uusin kohde. James alkaa saalistaa Bellaa, joka joutuu Cullenien avustuksella pakenemaan Forksista.
Uusikuu
Edward lähtee vampyyriperheineen Forksista, sillä uskoo läsnäolollaan saattavansa Bellan vaaraan. Bella masentuu syvästi, mutta piristyy hieman ystävystyessään lähemmin Jacob Blackin kanssa. Vampyyri Jamesin kumppani Victoria palaa Forksiin, ja ihmissudeksi paljastuneen Jacobin ja tämän heimotovereiden on suojeltava Bellaa vampyyrinaisen kostolta. Väärinkäsityksen johdosta Edward luulee Bellan kuolleen ja menettää halunsa elää. Hän matkustaa Italiaan tullakseen Volturi-vampyyrien tuhoamaksi. Bellan ja Alicen on kiirehdittävä Volterraan pelastamaan Edward, ennen kuin tämä tapattaa itsensä.
Epäilys
Bella ja Edward ovat jälleen onnellisesti yhdessä, mutta Bellan ystävyys häneen rakastuneen Jacobin kanssa on koetuksella. Samaan aikaan Seattlessa kokoaa Victoria vampyyriarmeijaa hyökätäkseen Bellan, Edwardin ja muiden Cullenien kimppuun kostaakseen kumppaninsa Jamesin kuoleman. Bella ja Jacob lähentyvät jälleen, mutta Bella tajuaa, että hänen on tehtävä valinta Edwardin ja Jacobin välillä. Cullenien vampyyriperhe liittoutuu La Pushin ihmissusien kanssa taistellakseen yhdessä Victorian armeijaa vastaan. Ennen taistelua Edward kosii Bellaa, joka tajuaa rakastuneensa sekä Edwardiin että Jacobiin.
Aamunkoi
Bella ja Edward menevät naimisiin, mikä ei ole Jacobin mieleen. Häämatkalla Bella ja Edward rakastelevat ensi kertaa, ja Bella tulee raskaaksi. Bella synnyttää puolivampyyrin tyttövauvan, Renesmeen, josta Jacob löytää leimautumisen avulla sielunkumppanin. Vaikean raskauden ja synnytyksen takia Bella on kuitenkin kuolemassa, ja Edwardin on muutettava Bella vampyyriksi. Vampyyri Irina erehtyy luulemaan Renesmeetä kielletyksi kuolemattomaksi lapseksi ja matkustaa Volterraan ilmoittamaan lapsesta Voltureille. Volturit lähtevät matkaamaan kohti Forksia tuhotakseen Renesmeen ja Cullenit.
[muokkaa] Päähenkilöt
[muokkaa] Tapahtumapaikat
Houkutus-sarjan päätapahtumapaikka on Washingtonin osavaltiossa sijaitseva pikkukaupunki Forks, jonne päähenkilö Bella Swan sarjan alussa muuttaa. Meyer halusi sijoittaa sarjan tapahtumat "naurettavan sateiseen" paikkaan ja sai selville, että Olympian niemimaa Washingtonin osavaltiossa oli yksi manner-Yhdysvaltojen sateisimmista paikoista. Kartalta hän etsi sopivaa paikkaa sarjalle ja päätyi pieneen Forksiin suurien metsien keskellä. Myös kaupungin nimi ja valokuvat alueelta vakuuttivat Meyerille valinnan olevan oikea. Ennen Houkutuksen valmistumista Meyer ei ollut käynyt Forksissa: hän vieraili siellä ensi kertaa kesällä 2004 vajaa vuosi kirjan valmistumisen jälkeen. Toinen tärkeä tapahtumapaikka on Forksin lähistöllä sijaitseva La Pushin intiaanireservaatti, jossa Jacob perheineen ja ystävineen asuu. Tutkiessaan Forksia Meyer törmäsi La Pushissa asuvan paikallisen intiaaniheimon Quileuten vanhoihin tarinoihin ja legendoihin. Hän kiinnostui niistä ja päätti ottaa heimon ja sen asuinpaikan La Pushin mukaan tarinaan. Myös muita Washingtonin kaupunkeja kuten Seattle, Port Angeles ja Olympia kuvataan tai mainitaan sarjassa. Osa ensimmäisen kirjan tapahtumista sijoittuu Meyerin omaan kotikaupunkiin Arizonan Phoenixiin, ja Uudessakuussa osa hahmoista vierailee Italian Volterrassa. Sarjan kolmannessa kirjassa Bella vierailee äitinsä luona Floridan Jacksonvillessä. Neljännessä osassa Aamunkoi Bella ja Edward viettävät aikaa kuvitteellisella Isle Esmen saarella Brasilian rannikolla.
[muokkaa] Mytologia
Houkutuksen vampyyrit eroavat usealla tavalla perinteisistä myyttien vampyyreista. Kirjasarjan vampyyreilla ei esimerkiksi ole torahampaita vaan pelkästään erityisen terävät ja vahvat hampaat. Vampyyrit eivät tuhoudu auringonvaloon joutuessaan, mutta auringonvalossa niiden iho kimaltaa säkenöivästi. Vampyyrien ei tarvitse juoda ihmisverta, ja ne voivat pysyä elossa vain metsästämällä eläimiä ja juomalla näiden verta. Meyer on kertonut vampyyriensa erilaisuuden johtuvan siitä, ettei hän ensimmäistä osaa vielä kirjoittaessaan tiennyt paljoakaan perinteisestä vampyyrimytologiasta. Saatuaan tietää kirjansa julkaistavan hän luki lisää vampyyrimytologiasta, mutta ei enää siinä vaiheessa halunnut muuttaa jo kehittämiään hahmoja. Sarjan vampyyrit ovat lisäksi kuolemattomia, usein erittäin kauniita ja niillä voi olla erityiskykyjä, kuten ajatusten lukeminen tai tulevaisuuden näkeminen.
Houkutus-kirjasarjassa nähtävät, Uudessakuussa esitellyt muodonmuuttajat kuuluvat Quileute-intiaaniheimoon, ja heidän tehtävänsä on suojella heimoa ja heimon maita esimerkiksi vampyyreilta. Muodonmuuttajat kykenevät muuttumaan susiksi aina kun haluavat, eikä muodonmuutos riipu esimerkiksi Kuun liikkeistä. He paranevat nopeasti, ovat nopeita ja voimakkaita sekä pystyvät kommunikoimaan telepaattisesti toistensa kanssa ollessaan suden muodossa. Muodonmuuttajat eivät ikäänny, jos he muuttuvat säännöllisesti susiksi. Muodonmuuttajat ja vampyyrit ovat toistensa vihollisia. Aamunkoissa paljastetaan, että Quileute-heimon muodonmuuttajat eivät ole oikeita ihmissusia vaan pikemminkin hahmonvaihtajia, koska pystyvät muuttamaan muotoaan aina halutessaan. Kirjassa mainitaan myös "Kuun lapset" (engl. Children of the Moon), jotka luokitellaan oikeiksi ihmissusiksi. Kuun lapset ovat perinteisempiä myyttien ihmissusia.
[muokkaa] Tyyli, teemat ja vaikutteet
[muokkaa] Nimien taustaa
Kirjasarjan ja sen ensimmäisen osan alkuperäisnimi Twilight merkitsee kirjaimellisesti käännettynä hämärää. Meyerillä oli vaikeuksia valita nimeä ensimmäiselle osalle, ja Twilight otettiin käyttöön paremman nimen puutteessa. Se oli peräisin Meyerin kokoamalta nimiehdotuslistalta, mistä se pisti sekä Meyerin että hänen agenttinsa silmään. Toinen osa New Moon eli Uusikuu kuvaa Meyerin mukaan Bellan elämän synkintä aikaa, kuten samannimisessä Kuun vaiheessa yöt ovat kaikista pimeimpiä. Nimi Breaking Dawn, vapaasti käännettynä aamunkoi, viittaa Meyerin mukaan Bellan uuden elämän alkuun vampyyrina.
Suomennosvaiheessa Houkutukselle harkittiin nimeksi jonkinlaista suoran käännöksen muunnosta alkuperäisestä nimestä. WSOY oli kuitenkin samoihin aikoihin julkaissut jo muutamia teoksia, joilla oli samankaltaisia nimiä, ja tämän johdosta kirjalle etsittiin erilaisempaa nimeä. Kustantaja päätyi nimeen Houkutus, sillä sitä pidettiin sopivana kirjan henkeen. Neljännen osan suomenkielinen nimi valittiin WSOY:n järjestämässä nimikilpailussa.
[muokkaa] Kannet
Houkutus-sarjan kansilla on Meyerin mukaan symbolisia merkityksiä. Esimerkiksi Houkutuksen kannessa kuvattu omena viittaa Raamatun luomiskertomuksessa esiintyvään hyvän ja pahan tiedon puun hedelmään. Kannen omena kuvaa muun muassa valintaa, joka Bellan on tehtävä: Edward on "kielletty hedelmä", ja Bellan on valittava tavatako poikaa enää. Epäilyksen kannessa kuvattu punainen nauha symboloi Bellan siteitä vanhaan elämäänsä. Aamunkoin kannessa esiintyvät shakkinappulat kuningatar ja sotilas puolestaan kuvaavat Bellan kehitystä sarjan aikana heikoimmasta "nappulasta" voimakkaimmaksi. Sarjan toisen osan Uudenkuun kantta, jossa on kuvattuna tulppaani, Meyer ei ollut mukana valitsemassa.
[muokkaa] Tyylilaji ja rakenne
Houkutus-kirjasarja on tyylilajiltaan romantiikalla maustettua fantasiaa ja kuuluu nuortenkirjallisuuteen. Meyer itse on kuvaillut sarjan ensimmäistä kirjaa Houkutusta "jännitys-romanssi-kauhu-komediaksi". Koko sarjaa hän pitää tyylilajiltaan pääasiassa romantiikkana, ja suuri osa kirjasarjaa keskittyykin Bellan ja Edwardin rakkaussuhteeseen ja myöhemmin kolmiodraamaan Jacobin kanssa. Kirjoissa käytetään minäkertojaa. Kaikki neljä kirjaa kerrotaan Bellan näkökulmasta, mutta kolmannen kirjan epilogi ja osa neljännestä kirjasta kerrotaan myös Jacobin näkökulmasta. Meyerin mukaan kirjat eivät oikein sovi mihinkään tiettyyn kategoriaan, ja niitä on vaikea luokitella luomatta vääriä käsityksiä kirjojen luonteesta. Hänen kirjansa käsittelevät esimerkiksi vampyyreita, mutta eivät siitä huolimatta ole tyypillisiä vampyyritarinoita.
[muokkaa] Teemat ja vaikutteet
Stephenie Meyerin mukaan Houkutuksen kirjat kertovat, synkistäkin teemoista huolimatta, "elämästä ja rakkaudesta", eivät "kuolemasta tai himosta". Houkutus-sarjan teemoihin kuuluvat myös valinnat ja vapaa tahto, jotka ovat Meyerille tärkeitä teemoja. Hän on kertonut, että esimerkiksi Edward-vampyyrin tekemä valinta pidättäytyä juomasta ihmisverta on yksi sarjan kantavia teemoja. Hänen mukaansa jokainen kykenee olosuhteistaan huolimatta aina tekemään valinnan.
Meyer on kertonut, että jokaisella kirjalla on omat innoittajansa klassikkoteoksissa ja että kirjat perustuvat löyhästi näihin. Ensimmäistä osaa Houkutusta innoitti Jane Austenin teos Ylpeys ja ennakkoluulo kun taas Uusikuu perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään Romeo ja Julia. Epäilys sai innoitusta Emily Brontën Humisevasta harjusta. Viimeinen osa Aamunkoi perustuu osittain Shakespearen näytelmään Juhannusyön uni, mutta Meyerin mukaan sitä inspiroivat myös muut teokset, kuten näytelmä Venetsian kauppias' . Myös Orson Scott Cardin teokset ja L. M. Montgomeryn Anna-sarja ovat vaikuttaneet suuresti Meyerin kirjoihin ja kirjoitustyyliin.
Meyer kuuluu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon ja on kertonut uskonsa vaikuttaneen Houkutus-sarjaan. Kertomansa mukaan hänen mormoniuskonsa ei suoraan inspiroi sarjaa, mutta hänen uskostaan saamansa arvot ovat vaikuttaneet häneen ihmisenä ja sen kautta siihen, mitä hän kirjoittaa. Meyer ei esimerkiksi kirjoita tarkasti kuvattuja seksikohtauksia, eikä hänen romaaneissaan esiinny huumeidenkäyttöä tai rankkaa kiroilua.
Meyer on kertonut saaneensa kirjoittaessaan innoitusta musiikista ja on lähettänyt nettisivuilleen niin kutsuttuja soittolistoja kappaleista, jotka erityisesti ovat inspiroineet kirjojen kohtauksia. Useimmiten listoilla on esimerkiksi Musen, Blue Octoberin, My Chemical Romancen, Coldplayn ja Linkin Parkin kappaleita. Soittolistat ovat nähtävissä Meyerin kotisivuilla.
[muokkaa] Filmatisoinnit
[muokkaa] Twilight – Houkutus
Twilight – Houkutus (engl. Twilight) on elokuvayhtiö Summit Entertainmentin tuottama vuoden 2008 elokuva, joka perustuu Houkutuksen ensimmäiseen osaan. Elokuvan on ohjannut Catherine Hardwicke ja käsikirjoittaneet Hardwicke ja Melissa Rosenberg. Sen pääosissa ovat Kristen Stewart ja Robert Pattinson. Elokuvan tuotanto alkoi vuoden 2008 helmikuussa, ja sen kuvaukset päättyivät saman vuoden toukokuussa. Elokuva kuvattiin pääasiassa Oregonin osavaltion Portlandissa ja sen lähiympäristössä. Twilight – Houkutus sai ensi-iltansa 21. marraskuuta 2008. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 2. tammikuuta 2009. Twilight – Houkutus oli taloudellinen menestys: huhtikuuhun 2009 mennessä elokuva oli tuottanut yli 379 miljoonaa dollaria.
[muokkaa] Twilight – Uusikuu
Twilight – Uusikuu (engl. New Moon) on Summit Entertainmentin tuottama vuoden 2009 elokuva, joka perustuu Houkutus-sarjan toiseen osaan Uuteenkuuhun. Elokuvan on ohjannut Chris Weitz ja käsikirjoittanut Melissa Rosenberg. Sen pääosissa ovat Kristen Stewart, Robert Pattinson ja Taylor Lautner. Summit Entertainment päätti tehdä Twilight – Uudenkuun ensimmäisen Houkutus-elokuvan suuren taloudellisen menestyksen jälkeen marraskuussa 2008. Elokuvan kuvausten oli määrä alkaa 23. maaliskuuta 2009 Kanadan Vancouverissa, mutta ne aloitettiin jo muutamaa päivää aiemmin. Elokuvaa kuvattiin myös Italian Montepulcianossa toukokuun 2009 lopussa. Twilight – Uusikuu sai ensi-iltansa 20. marraskuuta 2009.
[muokkaa] Twilight – Epäilys
Twilight – Epäilys (engl. Eclipse) on Summit Entertainmentin tuottama, tekeillä oleva elokuva, jonka on määrä perustua kirjasarjan kolmanteen osaan Epäilys. Sen ohjaa brittiläinen David Slade. Summit ilmoitti jo ennen Sladen palkkausta, ettei Twilight – Uusikuu -elokuvan ohjaaja Chris Weitz tulisi jatkamaan ohjaajana, sillä hänen on määrä olla kolmannen elokuvan kuvausten alkaessa yhä työstämässä Twilight – Uuttakuuta. Aiemmat elokuvat käsikirjoittanut Melissa Rosenberg käsikirjoittaa myös Twilight – Epäilyksen. Elokuvan pääosissa jatkavat Stewart, Pattinson ja Lautner. Elokuvan kuvaukset alkoivat Vancouverissa 17. elokuuta ja päättyvät 31. lokakuuta 2009. Twilight – Epäilyksen ensi-iltapäiväksi on alustavasti suunniteltu 30. kesäkuuta 2010. Elokuva saa ensi-iltansa 2. heinäkuuta 2010 Suomessa.
[muokkaa] Aamunkoi
Summit on hankkinut elokuvaoikeudet myös kirjasarjan viimeiseen osaan Aamunkoi. Yhtiö ei ole virallisesti vahvistanut tekevänsä elokuvaa Aamunkoin pohjalta, mutta Robert Pattinson ja Ashley Greene ovat kertoneet elokuvan olevan suunnitelmissa. Molemmat tähdet ovat myös kertoneet, että Twilight - Aamunkoita alettaisiin kuvaamaan heti Twilight - Epäilyksen jälkeen. Robert Pattinson on itse todennut, että hän tulee olemaan varattu elokuville koko vuoden ja että Twilight - Aamunkoi ilmestyy jossain vaiheessa. Myös Kristen Stewart on todennut, että elokuva tehdään varmasti, mutta hän ei sen enempää tiedä elokuvasta, kuten että kuinka monta osaa elokuvasta tehdään tai millainen käsikirjoitus on. Mediassa on ollut myös paljon kohua siitä, että kuvataanko Twilight - Aamunkoi kahteen tai jopa kolmeen eri osaan. Myös Renesmeen luomisesta on ollut paljon eri kantoja, sillä Renesmeen luominen tulee olemaan hyvin hankalaa.
[muokkaa] Vastaanotto
[muokkaa] Myyntimenestys
Houkutus-sarjan kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta, ja se on nousemassa kaikkien aikojen parhaiten myyneiden kirjasarjojen joukkoon. Yksin Yhdysvalloissa sarjan kolme ensimmäistä kirjaa ovat myyneet yhteensä yli 8,5 miljoonaa kappaletta. Kirjat ovat nousseet usealle bestseller-listalle. Esimerkiksi Uusikuu pysytteli New York Timesin listalla yli 50 viikkoa, ja sarjan kolme ensimmäistä kirjaa pysyivät yhteensä yli 143 viikkoa samalla listalla. . Ensimmäisellä myyntiviikollaan Epäilys myi lähes 250�000 kappaletta, ja se nousi USA Today -lehden myyntilistan kärkipaikalle tiputtaen paikalta Harry Potter -kirjasarjan seitsemännen osan Kuoleman varjelukset. Neljännen osan Aamunkoin alkupainos oli 3,2 miljoonaa, ja se myi ensimmäisen myyntipäivänsä aikana yli 1,3 miljoonaa kappaletta, mikä oli sen kustantajan ennätys. Kaiken kaikkiaan Aamunkoi myi 6,1 miljoonaa kappaletta vuoden 2008 aikana.
USA Todayn mukaan sarjan neljä osaa olivat vuoden 2008 myydyimmät kirjat Yhdysvalloissa, ja Meyerin kustantaja arvioi hänen kirjojensa myyneen kyseisenä vuonna 22 miljoonaa kappaletta, kun taas Publishers Weekly kertoo kirjojen myyneen 27,5 miljoonaa kappaletta vuonna 2008. Meyer on ensimmäinen kirjailija, joka on teoksillaan vallannut USA Todayn listan neljä kärkipaikkaa. Kirjasarja on ollut suosittu myös Suomessa, ja esimerkiksi Uudenkuun ensimmäinen painos myytiin loppuun ennätyksellisen nopeasti. Myös Epäilyksen ensimmäinen painos myytiin nopeasti loppuun.
[muokkaa] Arvostelut
Kriitikoilta sarja on saanut monenlaisia arvioita. Time-lehden kriitikko Lev Grossman mainitsi sarjan muistuttavan hieman fanfictionia, mutta kehui kuitenkin sitä ja vertasi sen laatua Harry Potter - ja Taru sormusten herrasta -kirjasarjoihin. Hänen mukaansa lukijat eivät halunneet ainoastaan lukea sarjan maailmasta vaan asua siellä. USA Weekend -lehden haastattelussa kirjailija Stephen King kertoi mielipiteensä sarjasta. Hänen mukaansa Meyer ei osaa kirjoittaa eikä "todellakaan ole järin hyvä".
Ensimmäinen kirja Houkutus sai ristiriitaisen vastaanoton. Esimerkiksi Kirkus Reviews mainitsi kirjan olevan kaukana täydellisestä, kritisoi Edwardia liian byroniseksi ja piti Bellaa hahmona, jonka "vetovoima perustuu taikuuteen, ei itse henkilöön". Sivusto uskoi kuitenkin heidän rakkaustarinansa vetoavan hyvin lajityypin ihailijoihin. Booklist piti teoksesta, mutta kritisoi sitä liian löyhästä juonesta. Yhtä ristiriitaisen vastaanoton sai Uusikuu. AvidBookReader.com-sivusto antoi kirjalle arvosanaksi C+, kutsui sitä pieneksi pettymykseksi ja arvioi kirjan parhaiksi kohdiksi sen alun ja lopun. Sivuston kriitikko piti virheenä jättää Cullenien vampyyriperhe pieneen osaan ja kritisoi Bellaa sarjan heikoimmaksi ja ärsyttävimmäksi hahmoksi. Teenreads.com-sivuston Norah Piehl piti teosta pitkäveteisenä, mutta uskoi sen saavan sarjan ihailijat odottamaan innolla seuraavaa osaa.
Epäilys sai sekin ristiriitaisen vastaanoton. LoveVampires-sivusto piti teosta erittäin hyvänä ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mutta mainitsi aikuisten lukijoiden saattavan tympääntyä "angstin" täyttämään teiniromanssiin. School Library Journalin Anne Rouyer kehui teosta Meyerin "tehokkaasta ja intensiivisestä" ensirakkauden kuvauksesta. Hän katsoi kuitenkin vastasyntyneiden vampyyrien tarinan tuntuvan jälkeenpäin lisätyltä ja mainitsi ihmissusien ja vampyyrien syntytarinoiden hidastavan romaania. DearAuthor-sivuston kriitikko antoi Epäilykselle arvosanaksi C- ja kutsui sitä Uuttakuutakin suuremmaksi pettymykseksi. Blast Magazinen Kellan Rice kritisoi Epäilystä sekä Bellan hahmoa seksistisiksi.
Aamunkoi sai pääasiassa kielteisen vastaanoton kriitikoilta. Entertainment Weeklyn Jennifer Reese antoi sille arvosanaksi D, arvosteli sen juonenkäänteitä omituisiksi ja piti raskaana olevaa Bellaa vaikeasti samaistuttavana, jopa kauhistuttavana hahmona. Independent-lehden arvostelija piti Bellan arkipäiväisen elämän kuvausta osuvana sekä Edwardin perheen taustatarinoita älykkäinä, mutta kritisoi kirjaa erittäin seksistiseksi ja piti Bellaa heikkona hahmona, joka "elää palvellakseen miehiä ja kärsiäkseen". NewsOK-sivuston arvostelussa kriitikko Sara Rose uskoi Aamunkoin miellyttävän sarjan ihailijoita, mutta mainitsi satunnaisten lukijoiden saattavan pettyä sen vähäiseen toimintaan. Entertainment Weeklyn mukaan monet sarjan ihailijat olivat pettyneitä Aamunkoihin.
[muokkaa] Palkinnot
Kirjasarja on saanut joitakin huomionosoituksia ja palkintoja. Esimerkiksi ensimmäinen osa Houkutus oli muun muassa New York Timesin toimituksen valinta vuoden parhaaksi kirjaksi ja Publishers Weeklyn listalla parhaista nuortenkirjoista vuonna 2005. Samana vuonna Publishers Weekly valitsi Meyerin yhdeksi vuoden lupaavimmista uusista kirjailijoista. Epäilys oli Myöhempien Aikojen Pyhien kirkkoon kuuluville kirjailijoille jaettavan Whitney-palkinnon ehdokkaana parhaan rakkausromaanin/naistenkirjallisuuden luokassa vuonna 2007. Huolimatta saamastaan negatiivisesta vastaanotosta Aamunkoi voitti British Book Award -palkinnon vuonna 2009. Samana vuonna se voitti myös Children’s Choice -palkinnon teini-ikäisten valitsemasta vuoden kirjasta, ja Meyer itse valittiin vuoden kirjailijaksi. Kirjasarja voitti lisäksi suosikkikirjasta annetun Kids' Choice Award -palkinnon vuonna 2009.
[muokkaa] Vaikutus
Suuren suosionsa ja innokkaiden ihailijoidensa myötä Houkutuksen on sanottu luoneen ympärilleen niin kutsutun "Twilight-ilmiön", jota on verrattu J. K. Rowlingiin ja hänen Harry Potter -kirjasarjansa aiheuttamaan Pottermaniaan. Kirjasarjaa onkin arveltu "uudeksi Harry Potteriksi". Meyer itse on vähätellyt vertailuja Rowlingiin, mutta pitänyt molempien sarjojen ihailijoiden omistautuneisuutta samankaltaisena. Houkutus on kerännyt paljon suosiota, suuren määrän innokkaita ihailijoita ja laajaa kannatusta esimerkiksi internetissä, missä sille on omistettu useita sivustoja. Alun perin nuorille aikuisille suunnatun sarjan ovat ottaneet omakseen kaikenikäiset.
Houkutuksen ihailijat ilmaisevat itseään monin tavoin. Time-lehden mukaan he kirjoittavat sarjan pohjalta omia tarinoitaan internetiin, pukeutuvat sen hahmoiksi ja ovat perustaneet Houkutus-aiheisia yhtyeitä. Lehti mainitsee Meyerin julkisten esiintymisten vetävän monituhatpäisiä yleisöjä. Times Onlinen mukaan Houkutus on innostanut lukijoitaan lukemaan myös muita teoksia, esimerkiksi kirjasarjassa usein mainittua Emily Brontën romaania Humiseva harju.
Yhdysvaltain presidentti Barack Obama on US Weekly -lehden mukaan lukenut Houkutus-kirjasarjaa yhdessä vanhemman tyttärensä Malian kanssa. Yhdysvaltalainen laulaja Kelly Clarkson on kuvaillut itseään kirjasarjan suureksi ihailijaksi ja kirjoittanut kappaleen Uusikuu-kirjan pohjalta. Näyttelijä Emily Osment on kehunut sarjaa ja pitää Houkutusta yhtenä suosikkikirjoistaan.
Suurelta osin Houkutus-kirjasarjansa ansiosta Stephenie Meyer pääsi vuonna 2009 sijalle 26 talouslehti Forbesin kokoamalle listalle maailman vaikutusvaltaisimmista julkisuuden henkilöistä.
[muokkaa] Forks
Houkutus sijoittuu Yhdysvaltain Washingtonin osavaltiossa sijaitsevaan Forksin kaupunkiin, jossa sarjan suosio on lisännyt turismia: ihailijoita on saapunut vierailulle kirjasarjan hahmojen "kotikaupunkiin" joka puolelta Yhdysvaltoja sekä ulkomailta, kuten Saksasta, Irlannista, Espanjasta ja Australiasta saakka. Keskimääräisesti Forksissa vierailee noin 8�000 turistia kuukaudessa.
Forksin myymälöissä myydään Houkutus-aiheisia tuotteita, ja useat sen ravintolat myyvät sarjaan liittyviä teemaruokia. Kaupunkilaiset järjestävät myös Houkutus-aiheisia kiertokäyntejä Forksissa ja sen lähialueilla. Sarjan ihailijat ovat myös yhteistyössä Infinite Jewelry Co -yrityksen ja West Olympic Peninsula Betterment Association -yhdistyksen kanssa organisoineet kampanjan Forksin vanhan high schoolin, kirjojen tärkeän tapahtumapaikan, säilyttämiseksi. Houkutus-sarjan kunniaksi Forksissa vietetään vuosittaista Stephenie Meyer Day -päivää 13. syyskuuta, sarjan päähenkilön Bella Swanin syntymäpäivänä.

Summary: Houkutus (engl. Twilight) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephenie Meyerin kirjoittama kirjasarja. Sarja kertoo teini-ikäisestä Isabella "Bella" Swanista, joka rakastuu Edward Cullen -nimiseen vampyyriin. Tyylilajiltaan Houkutus on sekoitus kauhua, fantasiaa ja romantiikkaa. Sarjan ensimmäinen osa Houkutus (engl. Twilight) ilmestyi vuonna 2005 ja neljäs osa Aamunkoi (engl. Breaking Dawn) vuonna 2008. Meyer on suunnitellut jatkavansa Houkutuksen tarinaa teoksessa Midnight Sun, joka kertoo ensimmäisen kirjan tarinan Edward-vampyyrin näkökulmasta. Hän on lisäksi kirjoittanut The Twilight Saga: The Official Guide -oppaan sarjan maailmaan, mutta sen julkaisupäivää ei ole julkistettu. Houkutus-sarjan kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti yli 42 miljoonaa kappaletta, ja se on nousemassa kaikkien aikojen parhaiten myyneiden kirjasarjojen joukkoon. Sitä on käännetty yli 37 kielelle. Suomeksi kirjasarjan on kustantanut WSOY ja kääntäneet Tiina Ohinmaa ja Pirkko Biström.