[muokkaa] Elämä
[muokkaa] Nuoruus
Magnus Uggla syntyi Tukholmassa, Ruotsissa patenttineuvos Claës Ugglan ja Madeleine Thielen kolmanneksi lapseksi. Hänellä on kaksi isoveljeä, Johan Fredrik Claesson Uggla (1951–1998) ja Gabriel Claesson Uggla (s. 1944). Uggla oli lapsena varsin vilkas ja niinpä hänet erotettiinkin koulusta useaan kertaan, ensimmäisen kerran viidennellä luokalla. Hän muun muassa varasti opettajaharjoittelijalta rahaa, tappeli ja uhkaili muita oppilaita. Kaiken kaikkiaan Uggla erotettiin viidestä koulusta.
[muokkaa] Uran alku
Uggla perusti ensimmäisen yhtyeensä jo vuonna 1968 naapureidensa kanssa Nackassa. Yhtyeen nimi oli JUSO, joka oli lyhenne yhtyeen jäsenten sukunimistä. He soittivat Black Sabbathin innoittamaa musiikkia. Kappaleita olivat muun muassa ”Skogen brinner” ja ”Domedagen”. Yhtye sai vain kourallisen epäonnistuneita esiintymisiä Tukholman nuorisotaloissa.
Yhtyeen soitti muun muassa Pugh & Naturen ja Telefonpajsarnin lämmittelybändeinä. JUSO hajosi, kun Magnus muutti isänsä luokse asumaan, kun Magnuksen vanhemmat erosivat. Yhtyeen muut jäsenet jatkoivat, mutta yhtyeen nimeksi tuli Alexander Lucas (ruots. Alexander Lukas = Hannu Hanhi). Se oli hetken aikaa melko suosittu Tukholmassa.
Ugglan varhainen musiikki näytti saaneen vaikutuksia englantilaisesta punkista ja rockista, mutta siinä oli myös muun muassa syntikkapopin piirteitä. Hänen ensimmäinen albuminsa Om Bobbo Viking ilmestyi vuonna 1975. Albumin musiikki oli glamrock-tyylistä, ja hän oli saanut vaikutteita kappaleisiin muun muassa David Bowielta, Alice Cooperilta ja The Velvet Undergroundilta. Levyn kannessa hänet on voimakkaasti meikattu. Levy sai melko huonon vastaanoton: ilmestyttyään se myi vain 500 kappaletta. Levyn kappaleista kuitenkin erityisesti ”Hallå” sai myöhemmin paljon kuuntelijoita. Lisäksi Uggla pääsi samana vuonna esittämään levyltä kappaleen ”Bobbo Viking” SVT-kanavan Nöjesmazarinen-musiikkiohjelmassa.
Valokuvausta harrastanut Gabriel-veli avusti Ugglaa ottamalla albumien kansien kuvat ja suunnittelemalla albumien ulkonäön. Hän on suunnitellut suurimman osan Ugglan albumeista. Myöhemmin Gabriel Uggla perusti Gabriel Uggla AB -mainosstudion.
Seuraava levy, Livets teater, ilmestyi vuonna 1976. Albumin rakenne on erikoinen, sillä siinä on tavallisten kappaleiden lisäksi ”Livets teater” -osuus, joka on todella monipuolinen ja vaihteleva. Levyn sanottiin olleen edellä aikaansa, aivan kuten Om Bobbo Vikinginkin.
[muokkaa] Läpimurto ja tyylin selkeytyminen
Seuraava levy Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt ilmestyi vuonna 1977. Albumi oli ehdottomasti Ugglan läpimurto. Hänestä tuli teini-idoli; nuoret rakastivat häntä, vanhemmat ihmiset vihasivat. Albumin kappaleista hitiksi nousi ehdottomasti ”Varning på stan”, joka on yksi Ugglan tunnetuimpia kappaleita. Kappale on lisäksi monella kokoelmalevyllä. Vuonna 1978 ilmestyi Vittring-albumi, joka myi kultaa. Kahden edellisen levyn menestyksen myötä Uggla osallistui vuonna 1979 Melodifestivalen-laulukilpailuun kappaleellaan ”Johnny the Rucker”. Menestystä hän ei kilpailussa saavuttanut, sillä hän sijoittui viimeiseksi 22 pisteellä. Uggla kertoi myöhemmin olleensa hieman juovuksissa esittäessään kappaletta.
Vuosina 1977–1979 ja 1981 Uggla yritti lyödä itsensä läpi kansainvälisille markkinoille englanninkielisillä versioilla kappaleistaan ”Hallå” (Hello), ”Varning på stan” (Hit the girls on the run), ”Vittring” (Everything you do), ”Asfaltbarn” (Concrete kid), ”Vår tid 1977” (Body love), ”Jag vill inte tillbaks” (Ain't about to go back) ja ”Skandal bjotis” (Scandal beutis). Levyillä englanninkielisiä kappaleita ei kuitenkaan ole.
Vuonna 1979 Uggla sai silloisen tyttöystävänsä valokuvamalli Ann Furelidin kanssa tyttölapsen, joka nimettiin Emelieksi. Seuraava lapsi, Agnes, syntyi vuonna 1991 Monica-vaimon kanssa. Nykyään Ugglan perheeseen kuuluu vaimo Louise ja kolme lasta, Emelie (1979), Agnes (1991) ja Ruben (1997).
1980-luvulla Ugglan musiikki kehittyi popmusiikkia kohti. Vuonna 1983 julkaistun albumin Välkommen till folkhemmet kappaleet sisälsivät satiirista tekstiä. Satiirisista teksteistä tuli hänen tavaramerkkinsä. Vuoden 1986 albumissa Den döende dandyn satiirisuus nousee hyvin esiin. Ivan kohteeksi joutuvat muun muassa sukupuolitaudit. Albumin myynti ylitti pian ilmestyttyään platinarajan eli sitä myytiin yli 100�000 kappaletta. Albumi nousi listaykköseksi pudottamalla Eurythmicsin. Albumin ilmestyttyä myös sitä seurannut kiertue oli valtava. Aftonbladet kirjoitti konserttialueen näyttäneen taistelutantereelta Ugglan esiintymisen jälkeen.
Vuonna 1987 Uggla julkaisi Tomas Ledinin tuottaman Allting som ni gör kan jag göra bättre -albumin, jolla on pelkästään Ugglan esittämiä cover-versioita tunnetuista ruotsalaisista kappaleista. Kukaan ei aikaisemmin ollut tehnyt mitään vastaavaa. Albumin nimi itsessään jo viittaa omalla ugglamaisella tavallaan cover-versioihin (”Allting som ni gör kan jag göra bättre” = suom. ”Pystyn tekemään paremmin kaiken minkä te teette”). Levyn yksi tunnetuimmista kappaleista on Lasse Tennanderin ”Ska vi gå hem till dig”.lähde?
Vuonna 1989 ilmestynyt 35-åringen-albumi sisälsi muutaman Ugglan kuuluisimpia kappaleita. Kappaleet, kuten ”Jag mår illa”, osoittautuivat todellisiksi jymymenestyksiksi. Albumia myytiin muutamassa viikossa julkaisunsa jälkeen yli 66�000 kappaletta. Seuraavaa albumia saatiin odottaa neljä vuotta. Uggla esiintyi vuonna 1992 Povel Ramelin ”Knäpp igen” -revyyssä. Vuonna 1993 ilmestynyt Alla får påsar jatkoi kuitenkin Ugglan menestystä, ja se sisälsi muun muassa tunnetun 4�sekunder -kappaleen. Levyn ”1: gången” -kappaleen sanoituksia pidetään Ugglan parhaimpina. Kappale kertoo siitä, kuinka lapset haluavat kasvaa ja aikuistua, mutta se ei ole helppoa vanhemmille.
Vuotta myöhemmin ilmestynyt 100% Uggla – Absolut inget annat -kokoelmalevy myi myös hyvin. Albumi sisältää 18 Ugglan hittiä vuosien varrelta. Albumin hyvän myyntimenestyksen myötä Ugglan albumien kokonaismyynti Ruotsissa ylitti kahden miljoonan rajan. Vuonna 1996 Uggla pääsi esittämään albumiltaan Den döende dandyn kappaleen ”Fula gubbar” Ruotsin kuninkaalle Kaarle XVI Kustaalle tämän 50-vuotisjuhlatilaisuudessa.
Seuraava studioalbumi, Karaoke, ilmestyi vuonna 1997 ja myi kultaa. Sitä tilattiin kauppoihin yli 40�000 kappaletta ennen ilmestymistään. Albumi sisältää tyyliltään rentoja kappaleita, kuten ”Bra för att va svensk”, mutta levyllä on myös kaksi tunnelmaltaan herkkää kappaletta: ”Utan dig” ja ”En sista dans”. Albumin lisäksi Uggla laati vuosiksi 1997–1998 Tukholman Hamburger Börsiin kapakkashow'n, ”Nya Drygare Uggla”. Se jatkui Göteborgissa vielä vuoteen 1999 asti.
[muokkaa] Tyyli muuttuu
2000-luvulla Uggla on palannut takaisin rock-tyylisempään musiikkiin. Vuonna 2000 ilmestyneeltä Där jag är e're alltid bäst -albumilta hitiksi nousi muun muassa ”Nitar och läder”. Albumi nousi ilmestyttyään Ruotsin albumilistan kärkeen. Vaikka albumin kappaleet ovat aikaisempaa rockahtavampia, löytyy siltä herkkiäkin kappaleita, kuten ”Kan det vara kärlek”.lähde?
Vuonna 2002 Uggla pääsi tekemään virallisen kappaleen jalkapallon MM-kisoihin 2002. Lisäksi hän laati uuden kapakkashow'n, Best in show, 2004–2005.
Uggla on 2000-luvulla esiintynyt muidenkin artistien kanssa. Vuonna 2001 hän esiintyi The Arkin ja Håkan Hellströmin kanssa ja kesällä 2005 hän oli kiertueella Lena Philipssonin ja Darin Zanyarin eli Darinin kanssa. Saman vuoden loppuun mennessä Ugglan albumeita oli myyty Ruotsissa lähemmäs kolme miljoonaa kappaletta.
Vaikka Ugglan tyyli on uran alkuvaiheilta nykypäivään asti vaihdellut, on levyillä kuitenkin rauhallisia, rakkautta ja rakastamisen vaikeutta käsitteleviä kappaleita. Näitä ovat muun muassa ”Astrologen” (albumilta Välkommen till folkhemmet) ja ”Varje gång jag ser dig” (albumilta Den döende dandyn).lähde?
22. helmikuuta 2006 Uggla julkaisi Ett bedårande barn av sin tid -albumin, jossa hän tulkitsee esikuvansa Karl Gerhardin kupletteja. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun hän tulkitsee Gerhardia. Hän on aikaisemmin vuonna 1975 tehnyt cover-version Gerhardin teoksesta Jazzgossen albumillaan Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt. Edellä mainitun kappaleen lisäksi hän on tulkinnut vuonna 1991 kappaleen ”Katt bland hermeliner” Gerhardin 100-vuotissyntymäpäivän kunniaksi järjestetyssä tilaisuudessa. Ugglan viidestoista studioalbumi, Pärlor åt svinen, julkaistiin 24. lokakuuta 2007.
Nykyään Uggla asuu omakotitalossa Danderydissä, Tukholman kaupungin ulkopuolella. Hänellä on ruotsalaisen Aftonbladetin mukaan yli 28 miljoonan kruunun omaisuus.
[muokkaa] Melodifestivalen 2007
Uggla oli ehdolla Ruotsin edustajaksi vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuun kuningaskuntaparodisella kappaleellaan ”För kung och fosterland”. Kappale sai ensiesityksensä lauantaina 24.�helmikuuta Melodifestivalenissa. Uggla selvitti tiensä toiseen yritykseen eli niin sanottuun ”Andra chanseniin”.
Kappaleen sanoista nousi melkoinen kohu, sillä ensimmäisen säkeistön loppupuolella lauletaan ”Har vi tråkigt min fru och jag ringer vi in en skum polack” (vapaasti käännettynä ”Jos minulla ja vaimollani on tylsää, soitan hämäräperäiselle puolalaisella”). Polacker i Sverige -järjestön mukaan kappale loukkaa puolalaisia, joten se kirjoitti SVT:lle jopa protestin Ugglaa vastaan. Ugglaa uhattiin hylkäyksellä, jos kappale voittaisi tai hän ei muuttaisi kappaleen sanoja. Uggla itse sanoi, ettei hän ole tehnyt mitään väärää ja etteivät kappaleen sanat hyökkää puolalaisia vastaan, joten sanoissa ei ole mitään muutettavaa.
Uggla oli Sonja Aldénin kanssa suurimpia ennakkosuosikkeja Aftonbladetin 3. maaliskuuta tekemän kyselyn mukaan. Ugglaa parhaana piti 33�% äänestäneistä. Molemmat eivät kuitenkaan voineet voittaa, vaan heidät painostettiin kaksintaisteluun. Se sai aikaan aikamoisen äänestyskaaoksen. Moni kiivastunut lukija kirjoitti keskellä yötä viestejä, etteivät he olleet tulleet paikalle äänestämään Ugglaa. Uggla putosi näin ennakkosuosikkina yllättäen jatkosta, mitä ihmeteltiin todella paljon. Fiaskon myötä Uggla boikotoi Melodifestivalenia sanomalla, että jos hän olisi voittanut, olisi hän antanut jonkun muun esittää kappaleensa. Uggla lähti festivaalin jälkeisestä tilaisuudesta oltuaan siellä ainoastaan puoli tuntia, ja sanoi, ettei boikotoinut ainoastaan jälkitilaisuutta vastaan, vaan myös itse Melodifestivalenia.
[muokkaa] Karl Gerhard – suuri esikuva
Suurin esikuva Ugglalle on ollut ruotsalainen kuplettilaulaja Karl Gerhard (1891–1964).
Uggla on kertonut, ettei kotona hänen lapsuudessaan kuunneltu Gerhardia. Hänen vanhempansa pitivät Povel Ramelista, joten hän lauloi enimmäkseen Lingonbeniä ja Rock-Fnykisiä. Gerhard tuli kuitenkin hänen elämäänsä Ugglan ollessa 18-vuotias. Hän kertoi olleensa ystäviensä kanssa suuria David Bowie -faneja siihen aikaan. Sitten hän sattui kuulemaan Gerhardin ”Jazzgossen”-kappaleen pojista, joilla on ”tussia silmäluomissaan” (gossar, som har tusch på sina ögonlock). Hänen mukaansa tuntui siltä kuin kappale olisi kertonut heistä, vaikkakin kappale oli vuodelta 1922. Uggla tuli uteliaaksi ja osti hänen levyjään.
1970-luvun alkupuolella Ugglalla ja hänen ystävällään Staffan Birkenfalkilla oli tapana viettää aikaa Ugglan asunnossa Tukholman vanhassakaupungissa ja laulaa kupletteja. Uggla soitti pianoa ja molemmat lauloivat.
Sen lisäksi, että Gerhardin tekstit olivat satiirisia, olivat ne myös poliittisia. Tästä huolimatta Uggla ei ole itse koskaan kirjoittanut poliittisia tekstejä. Hän sanoo, ettei kyse ole siitä, että hän olisi jotenkin pelkurimainen, vaan siitä, että hänen mielestään poliittiset tekstit ovat todella tylsiä.
[muokkaa] Näyttelijäura
Muusikonuransa ohella Uggla on kiinnostunut näyttelemisestä. Hän opiskeli Calle Flygaren teatterikoulussa 1970-luvun puolessavälissä, mutta hänet erotettiin melko pian, koska hän nukkui pommiin ja tuli kenraaliharjoituksiin krapulassa. Vuonna 1976 hän sai sivuroolin Jonas Cornellin elokuvassa Bluff Stop. Elokuvassa hän näytteli kouluun kyllästynyttä Vincentiä. 1980-luvulla Uggla vaikutti monissa radiokuunnelmissa. Uggla sai lehdistöltä hyvää kritiikkiä ja näytteli vuonna 1983 melko isoa roolia Staffan Hildebrandin elokuvassa G (myös nimellä G – som i gemenskap). Elokuvassa hän näytteli Kristofferia. Vuonna 1985 Uggla näytteli Schüll-nimistä kauppiasta Hans Alfredsonin trillerissä Kohtalokas syrjähyppy (Falsk som vatten).
Seuraavan kerran Uggla esiintyi elokuvassa vasta vuonna 2000, jolloin hän näytteli psykiatria tukholmalaisessa elokuvassa Sex, lögner och videovåld. Tämän lisäksi hän ääninäytteli vuonna 2002 TV-sarjassa Da Möb. Uggla on myös esiintynyt monissa kapakka-, radio- ja teatteriesityksissä, kuten Tiggarens Opera -operetissa vuonna 1999 yhdessä Sven-Bertil Tauben kanssa Malmön musiikkiteatterissa.
[muokkaa] Televisio-ohjelman isännöinti
Uggla sai keväällä 2008 oman televisio-ohjelman, jota SVT 1 näytti. Ohjelman nimi oli ”Var fan är mitt band?” (suom. Missä hitossa bändini on?). Ohjelmassa Uggla ja hänen kitaristinsa Martin Hedström kiersivät ympäri Ruotsia ja etsivät jäseniä rockyhtyeehensä. Ohjelmaa näytettiin 4. huhtikuuta – 23. toukokuuta 2008 perjantaisin.
[muokkaa] Kunnianosoitukset
Vuonna 1991 Uggla vastaanotti äitinsä serkun puolisolta Povel Ramelilta ruotsalaisen Karamelodiktstipendiet-stipendin. Stipendi oli suuruudeltaan 20�000 kruunua.
Uggla valittiin Ruotsin parhaaksi miespuoliseksi liveartistiksi ja hänelle myönnettiin ensimmäinen Guldgadden-palkinto vuonna 1999. Lisäksi hänelle on myönnetty kaiken kaikkiaan seitsemän Rockbjörnen-palkintoa: vuoden parhaasta ruotsalaisesta albumista 1983 (Välkommen till folkhemmet), 1986 (Den döende dandyn) ja 1989 (35-åringen), minkä lisäksi hänet valittiin vuoden ruotsalaiseksi miesartistiksi vuosina 1983, 1986, 1989 ja 1993.
Vuonna 2005 hän sai 30�000 kruunun arvoisen stipendin Karl Gerhard -seuralta. Seura perusteli stipendin antamista Ugglalle sanomalla hänen olevan ”meidän aikamme Karl Gerhard”.
[muokkaa] Kritiikki Ugglaa kohtaan
Menestyksen ohella Ugglaa ja hänen tekstejään on usein myös kritisoitu. Esimerkiksi uran alkuaikoina vanhemmat ihmiset eivät pitäneet Ugglasta ja hänen sanoituksiaan. Erityisesti sanoituksien ivallisuus ja satiirisuus ei ole miellyttänyt kaikkia. Jotkin kappaleet kun ovat ivalliseen sävyyn kertoneet homoseksuaalisuudesta (kuten ”Rembrant”, ”Bli Gay”), vanhempien ihmisten rakastumisesta (”Fula gubbar”), lappuliisoista (”P-F”) ja kauniista mutta tyhmistä malleista (”Dum dum”). Esimerkiksi viimeksi mainitussa lauletaan eräälle mallille: ”Olet typerä nauta / vain hyvä söpönä olemisessa / sillä kun avaat suusi, sinusta tulee helposti kimakka, tyhmä malli.” ja ”Mieluummin tartun oikeaan kouraan joka ilta kuin typerään malliin”.
Ennen lainakappaleita sisältävän Allting som ni gör kan jag göra bättre -albumin ilmestymistä Hoola Bandoola Band -yhtyeen Mikael Wiehe, joka kirjoitti kappaleen ”Vem kan man lita på?”, vaati Ugglalta 300�000 kruunun verran korvauksia. Uggla oli muuttanut kappaleen kohdan ”Och Robert Zimmerman flytt till landet med miljonerna” muotoon ”Och Björn Afzelius flytt till Italien med miljonerna”. Lopulta Uggla kuitenkin muutti kohdan alkuperäiseen muotoon.
Menestyksekkään 35-åringen-albumin ilmestyttyä muun muassa näyttelijä-laulaja Tommy Körberg ilmaisi tyytymättömyyttään ”Jag mår illa” -kappaleen tekstiin. Hänestä lauletaan ”och om jag ser Körberg överlägset jäsa, med pudrad näsa, mår jag riktigt illa” eli ”ja jos näen Körbergin ylimielisesti ylpeilevän puuteroidulla nenällään, voin todella pahoin”. Puuteri viittaa Körbergin vuonna 1981 saamaan vankeustuomioon kokaiinin hallussapidosta. Körberg ei pitänyt vanhojen virheiden muistelemisesta. Uggla kuitenkin vastasi Körbergin valitukseen sanomalla ”Kokain har man väl inte på näsan utan i näsan, eller hur?” eli ”Eihän kokaiinia ole nenällä vaan nenässä, vai kuinka?”.
Tuoreimpana tapauksena on vuoden 2007 Melodifestivalenissa kilpaillut kappale ”För kung och fosterland”. Kappaleen sanoitusten sanottiin loukkaavan puolalaisia. Aiheesta enemmän luvussa Melodifestivalen 2007.
[muokkaa] Persoonallisuus
Uggla kertoo olevansa varsin itsepäinen, ja hän pitääkin sitä yhtenä suurimmista vahvuuksistaan. Lisäksi hän on omien sanojensa mukaan avoin kuin aukinainen kirja. Tämä on hänen mielestään hänen ”aavistamaton lahjakkuutensa”. Uggla ei kerro katuvansa oikeastaan mitään, sillä hän on käyttänyt eteen tulleet mahdollisuudet niin hyvin kuin mahdollista. Vapaa-aikana Uggla kertoo käyvänsä mielellään ystäviensä kanssa kapakoissa. Hän sanoo, että hänen imagoonsa kuuluu olla sitä mieltä, että on hienoa juoda. Syyksi tähän hän sanoo sen, että hän ei ole julkisuuden henkilöiden kanssa vapaa-ajallaan missään tekemisissä. Tärkeää tapahtumaa edeltävänä iltana hän ei kuitenkaan lähde minnekään.
Ugglan mukaan moni luulee virheellisesti, että hänellä on hyvä itseluottamus, ja uskaltaa siksi olla ilkeä. Tämän väitteen hän kumoaa, ja sanoo, että nimenomaan hänen huonon itseluottamuksensa takia hän hioo kappaleitaan mahdollisimman hyviksi. Jos hänen mukaansa on saanut paljon kuraa niskaansa, pitää julkaistuihin kappaleihin olla ensin itse tyytyväinen ja antaa arvostelijoiden sitten vasta kirjoittaa mitä kirjoittaa.
Ugglan suurena haaveena on tehdä joskus ikivihreä kappale, kuten Billy Joelin ”Just the way you are”. Lempiruoakseen hän on maininnut aasialaisen ruoan. Lisäksi hän kertoo juovansa kaikkea, vaikkei kovin paljon väkeviä alkoholijuomia juokaan.
[muokkaa] Diskografia
Muutamissa Ugglan albumeissa ei varsinaisesti lue artistin nimenä ”Magnus Uggla”. Sen sijaan joissain lukee ”Uggla...”. Näin on muun muassa albumeissa Den ljusnande framtid är vår, Allting som ni gör kan jag göra bättre ja Den döende dandyn. Albumien cd-versioiden takakansissa lukee kuitenkin Magnus Uggla. 35-åringen on tässä asiassa poikkeus: sekä etu- että takakannessa ei missään lue Ugglan nimeä, vaan pelkästään albumin nimi.
Studioalbumeita Ugglalta on ilmestynyt kaikean kaikkiaan 15, kokoelmalevyjä 4 ja livelevyjä yksi. Lisäksi Uggla julkaisi vuonna 1979 Magnus Uggla Band -nimellä yhden EP:n.
[muokkaa] Studioalbumit
[muokkaa] Livealbumit
[muokkaa] Kokoelma-albumit
[muokkaa] Singlet
[muokkaa] EP:t
[muokkaa] Lainakappaleet
[muokkaa] Kansainväliset lainakappaleet
Magnus Uggla on levyttänyt useita cover- eli lainakappaleita. Tässä ovat kansainväliset kappaleet, joihin Uggla kirjoitti uudet ruotsinkieliset sanoitukset:
[muokkaa] Ruotsalaiset lainakappaleet
Uggla on coveroinut seuraavia ruotsalaisia kappaleita virallisilla albumeillaan:
Lisäksi albumi Ett bedårande barn av sin tid sisältää pelkästään Ugglan versioita Karl Gerhardin kupleteista.
[muokkaa] Elokuvaroolit

Summary:
Per Allan Magnus Claësson Uggla (s. 18. kesäkuuta 1954 Östermalm, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen muusikko ja näyttelijä. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Varning på stan” ja ”Mitt decennium”.
Hän nousi kuuluisuuteen vuoden 1977 aikoihin. Hänen musiikkinsa on nykyään tyyliltään pop rock -musiikkia, mutta uran alkuvaiheilla musiikissa oli vaikutteita muun muassa glamrockista ja punkista. Ugglan kappaleet ovat tunnettuja satiirisista teksteistä, joissa ivataan ja pilkataan positiivisessa mielessä niin juorulehtiä kuin trubaduureja. Kappaleiden, jotka ivasivat muun muassa muskelimiehiä (”IQ”, 1983), viidenkymmenenvillitystä (”Fula gubbar”, 1986), juorulehtiä (”Jag mår illa”, 1989) ja trubaduureja (”Trubaduren”, 1993), myötä häntä on pidetty ivallisena mutta vitsikkäänä yhteiskunnan kommentoijana. Lisäksi hän on tunnettu pitkähköistä, kiharista hiuksistaan.


[muokkaa] Oireet
Tyypillisiä keuhkokuumeen oireita ovat kuume, yskä, hengenahdistus ja rintakipu. Kuume on bakteeriperäisissä keuhkokuumeissa yleensä korkeahko (yli 38,5�°C), ja siihen voi liittyä horkka. Yskän mukana saattaa nousta limaisia ysköksiä. Hengenahdistukseen voi liittyä hengityksen tihentyminen (yli 18 kertaa minuutissa). Rinta- tai kylkikipu on yleensä tyypiltään pistävää ja saattaa pahentua yskimisen tai voimakkaan sisäänhengityksen aikana. Muita keuhkokuumeen oireita ovat väsymys, ruokahaluttomuus, lihassäryt, veriset yskökset, päänsärky, vatsakipu ja pahoinvointi.
Epätyypillinen oirekuva, jossa moni tyypillinen oire puuttuu, on jopa yleisempi kuin klassinen äkillisillä ja rajuilla oireilla alkava keuhkokuume. Virusten ja epätyypillisten bakteerien aiheuttamat keuhkokuumeet ovat usein lieväoireisia. Ne saattavat ilmetä flunssan kaltaisin oirein, hitaasti alkavana lievänä kuumeena ja kuivana yskänä.
Yleistilan äkillinen huononeminen ja perussairauden paheneminen voivat myös olla merkkinä alkavasta keuhkokuumeesta. Esimerkiksi vanhuksilla keuhkokuumeen näkyvimpinä oireina voivat olla sekavuus ja vatsaoireet. Lasten oireina ovat useimmiten kuume, yskä, nuha ja hengitysvaikeus, mutta kymmenesosalla lapsista ei ilmene mitään hengitystieinfektioon viittaavia oireita. Nimestä huolimatta kuume voi puuttua merkittävältä osalta keuhkokuumetta sairastavista henkilöistä.
[muokkaa] Diagnostiikka
Keuhkokuume diagnosoidaan potilaan oireiden ja kliinisen tutkimuksen perusteella. Yleensä tarvitaan myös röntgen- ja laboratoriotutkimuksia. Suomessa lievä keuhkokuume tutkitaan ja hoidetaan terveyskeskuksessa.
[muokkaa] Kliininen tutkimus
Keuhkokuumeen diagnoosin pohjana on lääkärin suorittama kliininen tutkimus. Usein esiin tulevia löydöksiä ovat kuume, kohonnut hengitystaajuus ja nopea sydämen syke. Veren happisaturaatio saattaa olla alentunut, ja sen seurauksena iho ja limakalvot voivat muuttua syanoottisiksi eli sinertäviksi. Toisinaan potilaan tajunnantaso voi laskea. Potilaan tilaa arvioitaessa tulee ottaa huomioon ikä ja mahdolliset perussairaudet, kuten astma, keuhkoahtaumatauti ja sydänsairaudet.
Tutkimukseen kuuluu aina stetoskoopilla tehtävä keuhkojen ja sydämen kuuntelu eli auskultaatio. Tyypillisiä kuuntelulöydöksiä keuhkokuumeessa ovat rahinat, ritinät ja normaalien hengitysäänten vaimeneminen tai puuttuminen. Kuuntelulöydös saattaa kuitenkin olla normaali jopa kolmasosalla keuhkokuumepotilaista. Rintakehän perkussio eli koputtelu saattaa paljastaa tulehduksen aiheuttamat tiivistymät keuhkoissa.
[muokkaa] Kuvantamis- ja laboratoriotutkimukset
Keuhkokuumetta epäiltäessä ensimmäinen kuvantamistutkimus on keuhkojen ilman varjoainetta otettu röntgenkuva. Tauti voi näkyä keuhkokuvassa monella eri tavalla. Röntgenkuvassa ilmalla täyttyneet keuhkot näkyvät mustina, ja tiheämmät alueet, kuten luu ja neste, ovat vaaleampia. Tyypillisesti keuhkokuumetta sairastavalla henkilöllä havaitaan keuhkokuvassa varjostuma, joka on sitä tiiviimpi, mitä enemmän keuhkorakkulat ovat täyttyneet tulehdusnesteellä.
Kuvantamislöydöksen avulla voidaan monesti päätellä keuhkokuumeen tyyppi. Lohkokeuhkokuumeessa nähdään yleensä yhden tai useamman lohkon alueella tasainen tiivistymä, kun taas epätyypillisessä keuhkokuumeessa havaitaan molempien keuhkojen diffuusit varjostumat. Keuhkokuvassa voi näkyä myös keuhkopussissa olevaa pleuranestettä ja atelektaaseja eli kasaan painuneita keuhkon osia. Keuhkokuva voi kuitenkin näyttää normaalilta, jos sairaus on kestänyt alle kaksi vuorokautta. Toisinaan keuhkojen tietokonetomografia saattaa paljastaa keuhkokuumeen, jota ei näy röntgenkuvassa.
Keuhkokuume-epäilyssä tehtäviä laboratoriotutkimuksia ovat yleensä verenkuva, tulehdusarvot, kuten CRP, ja elektrolyytit. Bakteerikeuhkokuumeessa CRP on kohonnut yleensä merkittävästi korkeammalle kuin viruskeuhkokuumeessa. Tarvittaessa otetaan veriviljely, jonka avulla saadaan monesti selville keuhkokuumeen aiheuttaja, mikäli sama bakteeri kasvaa myös veressä. Märkäisistä ysköksistä tai keuhkoputkinäytteestä voidaan ottaa bakteeriviljely. Jos epäillään pneumokokin aiheuttamaa tautia, tutkitaan virtsasta pneumokokkiantigeeni.
On olemassa paljon tutkimuksia, joita tehdään selviteltäessä tarkemmin potilaan sairautta. Influenssakauden aikana voidaan tehdä influenssa-antigeenitutkimus nenänielun limasta. Verestä on mahdollista tutkia mykoplasma- ja keuhkoklamydiavasta-aineet ja virtsasta legionella-antigeeni. Ysköksistä voidaan ottaa tarvittaessa tuberkuloosinäytteet.
[muokkaa] Patofysiologia
Keuhkokuumeen oireet johtuvat keuhkokudoksen valtaavista mikrobeista ja elimistön immuunipuolustuksen vasteesta infektiolle. Vaikka keuhkokuumeen aiheuttajaeliöitä on löydetty yli sata, niistä vain muutama vastaa suurimmasta osasta sairastumistapauksia. Yleisimmät keuhkokuumeen aiheuttajat ovat virukset ja bakteerit. Harvinaisempia tauteja ovat sienten ja loisten aiheuttamat keuhkokuumeet.
[muokkaa] Bakteerit
Bakteerit saavuttavat keuhkot yleensä ilmasta sisäänhengitettyjen pisaroiden myötä, mutta ne voivat kulkeutua keuhkoihin myös verenkierron mukana kehon muusta infektiopesäkkeestä. Keuhkorakkuloihin eli alveoleihin päästyään bakteerit alkavat lisääntyä ja valtaavat nopeasti keuhkokudoksen. Infektio käynnistää elimistön immuunipuolustuksen, jolloin keuhkoihin alkaa kertyä bakteereita tappavia valkosoluja, neutrofiileja. Mikrobien tuhoamisen lisäksi neutrofiilit vapauttavat tulehdusvälittäjäaineita, sytokiineja, jotka johtavat yleiseen immuunijärjestelmän aktivoitumiseen. Tämä aiheuttaa bakteerikeuhkokuumeelle tyypilliset oireet, kuten kuumeen ja väsymyksen. Bakteerit, tulehdussolut ja verisuonista tihkuva neste täyttävät keuhkorakkulat ja aiheuttavat häiriöitä keuhkon kaasujenvaihdossa.
Yleisin keuhkokuumeen aiheuttava bakteeri kaikissa ikäryhmissä vastasyntyneitä lukuun ottamatta on Streptococcus pneumoniae, jota kutsutaan myös pneumokokiksi. Pneumokokin lisäksi toinen tärkeä grampositiivinen aiheuttajabakteeri on Staphylococcus aureus. Grampositiiviset bakteerit ovat usein terveilläkin ihmisillä osa suun ja nenänielun normaaliflooraa.
Grampositiivisten bakteerien lisäksi myös gramnegatiiviset bakteerit aiheuttavat toisinaan keuhkokuumeita. Merkittäviä tähän ryhmään kuuluvia bakteereja ovat Haemophilus influenzae, Klebsiella pneumoniae, Escherichia coli, Pseudomonas aeruginosa ja Moraxella catarrhalis. Gramnegatiiviset bakteerit elävät usein suolistossa ja saattavat joutua keuhkoihin esimerkiksi henkeen vedetyn oksennuksen myötä. Grampositiivisuus ja -negatiivisuus tarkoittavat bakteerien luokittelua gramvärjäyksen avulla kahteen luokkaan niiden soluseinän rakenteen mukaan.
Atyyppisen eli epätyypillisen keuhkokuumeen voivat aiheuttaa Chlamydia pneumoniae, Mycoplasma pneumoniae ja Legionella pneumophila. Keuhkokuumetta nimetään atyyppiseksi siksi, että sen oireet poikkeavat "tyypillisestä" eli pneumokokkikeuhkokuumeesta ja sen hoito on erilainen.
[muokkaa] Virukset
Virukset pääsevät keuhkoihin yleensä pisaratartuntana sisäänhengityksen mukana. Keuhkoissa virukset tunkeutuvat keuhkorakkuloiden seinämien soluihin, joissa ne pääsevät jakaantumaan. Viruksen infektoima solu usein kuolee joko viruksen tappamana tai apoptoosin eli ohjelmoidun solukuoleman avulla. Immuunipuolustuksen aktivoiduttua valkosolut vaeltavat keuhkoihin ja vapauttavat tulehdusvälittäjäaineita, jotka aiheuttavat nesteen tihkumisen keuhkorakkuloihin. Solutuho ja nesteen täyttämät keuhkorakkulat vaikeuttavat keuhkojen kautta tapahtuvaa kaasujenvaihtoa. Monet virukset vaurioittavat keuhkojen ohella muitakin elimiä.
Virusinfektio altistaa elimistöä muille infektioille. Hengitystieinfektioita aiheuttavat virukset lisäävät riskiä sairastua bakteerikeuhkokuumeeseen, joka on yleinen jälkitauti esimerkiksi influenssassa. Influenssapandemioiden aikana onkin ilmennyt paljon sekä vaikeita viruskeuhkokuumeita että jälkitautina bakteerikeuhkokuumeita, jotka myös aiheuttavat suuren osan kuolleisuudesta.
Keuhkokuumeen aiheuttavat yleensä influenssavirus, parainfluenssavirus, RS-virus, adenovirus ja metapneumovirus. Vastasyntyneillä viruskeuhkokuumeen saattaa aiheuttaa herpes simplex -virus. Sytomegalovirus (CMV) on yleensä terveelle elimistölle vaaraton, mutta se voi aiheuttaa keuhkokuumeen immuunipuutteisille henkilöille.
[muokkaa] Sienet
Keuhkokuumeen voivat aiheuttaa endeemiset tai opportunistiset sienilajit. Endeemiset sieni-infektiot ovat sekä terveillä että immuunipuutteisilla henkilöillä ilmeneviä sairauksia, jotka esiintyvät tietyllä maantieteellisellä alueella. Tyypillisiä keuhkokuumetta aiheuttavia endeemisiä sieniä ovat Yhdysvalloissa ja Meksikossa esiintyvät Histoplasma capsulatum, Blastomyces dermatitidis ja Coccidioides immitis, Väli- ja Etelä-Amerikassa esiintyvä Paracoccidioides brasiliensis ja Afrikasta tavattava Histoplasma capsulatum duboisii. Opportunistiset sieni-infektiot ovat puolestaan terveillä ihmisillä harvinaisia. Niitä saattaa kuitenkin ilmetä henkilöillä, joiden immuunijärjestelmä on heikosti toimiva esimerkiksi HIV-infektion tai immunosuppressiivisen lääkityksen vuoksi. Opportunistisen infektion voivat aiheuttaa muun muassa Candida-sienet, Aspergillus-sienet, Mucor-sienet, Pneumocystis jiroveci (aiempi nimi Pneumocystis carinii) ja Cryptococcus neoformans.
[muokkaa] Loiset
Loiset aiheuttavat keuhkokuumeen vain harvoin ja silloinkin tavallisesti immuunipuutteisille henkilöille. Loisinfektiot ovat yleisimpiä trooppisilla ja subtrooppisilla seuduilla. Loiset pääsevät elimistöön useimmiten ihon tai ruoansulatuskanavan kautta. Kehossa ne pääsevät keuhkoihin tunkeutumalla kudosten läpi tai verenkierron mukana ja aiheuttavat keuhkokudoksen tulehdusreaktion. Jotkut loiset elävät keuhkoissa osana normaalia elinkiertoaan. Immuunijärjestelmän soluista erityisesti eosinofiilit reagoivat loisinfektioon, ja keuhkoihin kertyvät eosinofiilit saattavat aiheuttaa eosinofiilisen keuhkokuumeen. Yleisiä keuhkoinfektioita aiheuttavia parasiitteja ovat Strongyloides-, Ascaris-, Toxocara- ja Ancylostoma-suvut.
[muokkaa] Luokittelu
[muokkaa] Kliinis-patologiset luokittelut
Anatomis-patologinen luokittelu perustuu keuhkon histologiaan ja makroskooppiseen ulkonäköön. Lohkokeuhkokuume rajoittuu yleensä yhteen keuhkolohkoon, ja sen tavallisin aiheuttaja on pneumokokkibakteeri. Multilobaarinen keuhkokuume ulottuu useampaan keuhkolohkoon. Bronkopneumoniassa etenkin ilmatiet ovat tulehtuneet. Interstitiaalisessa keuhkokuumeessa sairaus kohdistuu keuhkorakkuloiden välisiin tiloihin, ja sen voi aiheuttaa virus tai epätyypillinen bakteeri, tai se saattaa olla esimerkiksi lääkkeisiin tai sidekudostauteihin liittyvä keuhkoreaktio.
Radiologinen luokittelu perustuu keuhkojen kuvantamistutkimuksissa, yleisimmin röntgenkuvassa, näkyviin muutoksiin. Yksinkertainen jaottelu voidaan tehdä tyypillisen lohkokeuhkokuumeen ja epätyypillisen keuhkokuumeen välillä; edellisessä nähdään jonkin keuhkolohkon tiivis varjostuma ja jälkimmäisessä diffuusia kuvioitusta laajemmalla alueella keuhkoissa.
Nykyaikaisen mikrobiologian kehittymisen myötä tuli mahdolliseksi luokitella keuhkokuumeet niiden aiheuttajan mukaan. Taudinaiheuttajan määrittäminen keuhkokuumeessa on tärkeä askel päätettäessä hoidon tyypistä ja pituudesta.
Keuhkokuumeen kliinisen kuvan mukaan tauti voidaan jaotella akuuttiin (alle kolme viikkoa kestäneeseen) ja krooniseen keuhkokuumeeseen. Krooninen tauti on usein tyypiltään ei-infektiivinen tai johtuu harvinaisemmista taudinaiheuttajista, kuten mykobakteereista tai sienistä. Akuutit taudinkuvat voidaan jakaa klassisiin tai tyypillisiin keuhkokuumeisiin (aiheuttajana esimerkiksi pneumokokki), epätyypillisiin eli atyyppisiin keuhkokuumeisiin (aiheuttajana esimerkiksi Chlamydia pneumoniae tai Mycoplasma pneumoniae) ja aspiraatiokeuhkokuumeisiin.
[muokkaa] Avohoitokeuhkokuume
Avohoitokeuhkokuume (engl. community-acquired pneumonia) on keuhkokuume, jossa tartunta on saatu muualta kuin sairaalaympäristöstä. Kyseessä on yleisin keuhkokuumeen tyyppi, jonka ilmaantuvuus on noin 170/10�000 vuodessa. Taudin aiheuttaa useimmiten Streptococcus pneumoniae -bakteeri; muita tavallisia aiheuttajabakteereita ovat Haemophilus influenzae, Moraxella catarrhalis, Chlamydia pneumoniae ja Mycoplasma pneumoniae. Myös virukset, kuten influenssavirus, RS-virus, adenovirus ja parainfluenssavirus, voivat aiheuttaa avohoitokeuhkokuumeen. Harvinaisia aiheuttajia ovat zoonoottiset Coxiella burnetii (Q-kuume), Chlamydia psittaci (psittakoosi) ja Francisella tularensis (tularemia). Kuolleisuus avohoitokeuhkokuumeeseen on sairaalahoitoa vaativien potilaiden kohdalla 14 prosenttia, mutta alle yksi prosentti niiden potilaiden joukossa, jotka eivät tarvitse sairaalahoitoa.
[muokkaa] Sairaalakeuhkokuume
Sairaalakeuhkokuume (engl. hospital-acquired pneumonia) on keuhkokuume, jossa tartunta on saatu sairaalaympäristöstä. Sairaalakeuhkokuumeen syyt, mikrobiologia, hoito ja ennuste ovat erilaisia kuin avohoitokeuhkokuumeessa. Keuhkokuume on virtsatieinfektioiden jälkeen toiseksi yleisin sairaalainfektio. Sairaalapotilailla voi olla monta keuhkokuumeelle altistavaa riskitekijää, kuten korkea ikä, vaikeat perussairaudet, immuunipuutokset, intubointi ja hengityskonehoito. Sairaalakeuhkokuumeeseen liittyvä kuolleisuus on eri tutkimusten mukaan 7–33 prosenttia. Tehohoitopotilailla kuolleisuus on kuitenkin huomattavasti korkeampi.
Sairaalakeuhkokuumeen yleisiä aiheuttajabakteerilajeja ovat Haemophilus influenzae, Klebsiella pneumoniae, Escherichia coli, Pseudomonas aeruginosa, Enterobacter, Staphylococcus aureus, MRSA ja Streptococcus pneumoniae. Myös kahden tai useamman bakteerin sekainfektiot ovat varsin tavallisia.
[muokkaa] Interstitiaaliset pneumoniat
Interstitiaalisiksi pneumonioiksi kutsutaan monimuotoista ryhmää keuhkosairauksia, joissa tulehdusreaktio kohdistuu keuhkorakkuloiden välitilaan. Sairauksien syystä on esitetty useita teorioita, mutta niiden aiheuttaja on vielä suurelta osin epäselvä. Erään yleisen teorian mukaan keuhkokudoksen vaurio johtaisi krooniseen interstitiaaliseen tulehdusreaktioon, fibroblastien aktivoitumiseen ja lopulta keuhkofibroosin ja kudostuhon kehittymiseen. Toisaalta idiopaattinen keuhkofibroosi vaikuttaisi olevan pääasiassa ilman tulehdusta esiintyvä fibroblastien aktivoitumiseen ja jakaantumiseen johtava häiriö, jonka laukaisevaa tekijää ei tunneta.
Interstitiaalisia pneumonioita hoidetaan yleensä kortikosteroideilla. Idiopaattisessa keuhkofibroosissa kortikosteroideista ei kuitenkaan ole hyötyä, koska taudissa ei ole tulehduksellista komponenttia. Joissain tapauksissa voidaan harkita keuhkonsiirtoa.
[muokkaa] Muut keuhkokuumetyypit
[muokkaa] Komplikaatiot
[muokkaa] Hengityksen ja verenkierron häiriöt
Vakavaa keuhkokuumetta sairastavalla potilaalla saattaa ilmetä hengitysvajausta, jos keuhkojen kaasujenvaihto on liikaa häiriintynyt. Lisääntynyt hengitystyö myös väsyttää vähitellen hengityslihakset. Apuna voidaan käyttää ei-invasiivista ventilaatiota, kuten CPAP- ja BIPAP-hoitoja, jotka helpottavat hengittämistä tuottamalla ilmateihin jatkuvan ylipaineen. Toisinaan hengityslaitehoito voi olla keuhkokuumeen pahimmassa vaiheessa välttämätöntä.
Keuhkokuume voi käynnistää äkillisen hengitysvaikeusoireyhtymän (ARDS), jossa keuhkojen vaikea tulehdusreaktio aiheuttaa keuhkorakkuloiden täyttymisen nesteellä ja vähitellen keuhkojen arpeutumisen. ARDS johtaa hengitysvajaukseen, joka yleensä vaatii hengityslaitehoitoa.
Sepsis eli verenmyrkytys ja septinen šokki ovat keuhkokuumeen mahdollisia komplikaatioita. Sepsis on vaarallinen yleisinfektio, joka johtuu bakteerien pääsystä verenkiertoon ja elimistön voimakkaasta vastareaktiosta. Keuhkokuumeen jälkeisen sepsiksen yleisin aiheuttajabakteeri on Streptococcus pneumoniae. Sepsis hoidetaan sairaalassa antibiooteilla, mutta hoidosta huolimatta se saattaa aiheuttaa elinvaurioita ja pahimmassa tapauksessa johtaa kuolemaan.
[muokkaa] Pleuranestekertymä, empyeema ja absessi
Keuhkokuume saattaa aiheuttaa nesteen kertymisen keuhkoa ympäröivään keuhkopussiin. Pleuranestettä voidaan ottaa pleuranestepunktion avulla tutkittavaksi. Hoidollinen pleuranestepunktio, jossa nestettä poistetaan suurempi määrä, on aiheellinen, jos runsas nestekertymä aiheuttaa esimerkiksi hengenahdistusta. Pleuranestekertymä häviää yleensä itsestään, kun keuhkokuume on hoidettu.
Jos pleuraneste on infektoitunut eli siinä kasvaa mikrobeja, nestekertymää kutsutaan empyeemaksi eli keuhkopussin märkäkertymäksi. Empyeema on etenevä infektio, jossa pleuraneste vähitellen lokeroituu ja muuttuu paksummaksi ja märkäisemmäksi. Jos sitä ei hoideta, keuhkopussiin voi kehittyä muutaman viikon sisällä fibriinimuodostuksen aiheuttama kova, arpinen kate. Empyeema vaatii yleensä antibioottihoidon lisäksi kirurgisen puhdistuksen, joka voidaan tehdä pleuradreenin eli keuhkopussiin laitettavan tyhjennysputken, torakoskopian eli tähystyksen tai torakotomian eli rintakehän avauksen kautta.
Keuhkokuumeen komplikaationa saattaa harvoin olla keuhkoabsessi eli keuhkokudokseen muodostunut märkäkertymä. Keuhkoabsessi on yleensä henkeen vedettyjen bakteereiden aiheuttama nekrotisoiva sekainfektio. Aiheuttajabakteereita ovat useimmiten anaerobiset bakteerit, kuten Bacteroides-, Fusobacterium- ja Peptostreptococcus-suvut, mutta myös aerobiset bakteerit, sienet ja parasiitit saattavat muodostaa keuhkoihin absesseja. Absessi hoidetaan antibiooteilla, mutta se saattaa joskus tarvita kirurgisen avauksen ja puhdistuksen. Jos absessi puhkeaa ilmateihin, se saattaa infektoida koko keuhkon ja johtaa pahimmassa tapauksessa äkilliseen hengitysvaikeusoireyhtymään (ARDS).
[muokkaa] Hoito
Keuhkokuumeen hoidossa suositellaan käytettäväksi antibiootteja, vaikka ne tehoavatkin ainoastaan bakteeritauteihin. Antibiootteja käytetään myös epäiltäessä keuhkokuumeen aiheuttajaksi virusinfektiota, koska sekainfektiot ovat tavallisia ja virusinfektion jälkitautina voi ilmaantua bakteerikeuhkokuume. Lisäksi yleensä ei esimerkiksi keuhkoröntgenkuvan perusteella voida aivan varmasti sanoa, onko tauti bakteerin vai muun mikrobin aiheuttama. Hoito tulisi aloittaa mahdollisimman nopeasti. Hyväkuntoiset potilaat voidaan hoitaa suun kautta otettavilla lääkkeillä kotona, mutta huonokuntoiset potilaat suositellaan hoidettavaksi sairaalassa.
Avohoitokeuhkokuumeessa käytettävä antibiootti voidaan valita useista eri vaihtoehdoista. Lähtökohtana on se, että hoidon tulisi tehota pneumokokkibakteeriin, joka aiheuttaa yleensä suurimman kuolleisuuden. Pneumokokkiin tepsivät muun muassa penisilliini, amoksisilliini, kefalosporiinit ja fluorokinolonit. Usein hoitoon lisätään makrolidiantibiootti, joka tehoaa infektiossa mahdollisesti mukana oleviin epätyypillisiin bakteereihin. Käytettyjä makrolidiantibiootteja ovat muun muassa atsitromysiini, roksitromysiini ja uusi telitromysiini. Viime vuosina Suomessa ja maailmalla on esiintynyt yhä enemmän makrolideille vastustuskykyisiä pneumokokkikantoja, joten pelkkä makrolidi keuhkokuumeen hoidossa saattaa olla riittämätön. Antibioottihoidon kesto on yleensä 7–14 vuorokautta.
Sairaalakeuhkokuumeessa antibioottihoito suositellaan valittavaksi siten, että se tehoaa yleisimpiin aiheuttajabakteereihin. Hoitona voivat olla esimerkiksi kefalosporiinit, fluorokinolonit, aminoglykosidit tai karbapeneemit. Kokeellinen mikrobilääkehoito aloitetaan laajakirjoisella antibioottiyhdistelmällä, jonka teho kattaa todennäköisimmät taudinaiheuttajat. Jos keuhkokuumeen aiheuttanut bakteeri saadaan selville, siirrytään kapeakirjoiseen antibioottiin, joka tepsii juuri kyseiseen bakteeriin.
Potilaan oireenmukainen ja muu hoito on myös tärkeää. Kuumeen alentamiseksi voidaan käyttää tulehduskipulääkkeitä tai parasetamolia. Jos potilas on kuivunut, nestetasapainoa korjataan suonensisäisellä tai suun kautta otettavalla nesteytyksellä. Kaasujenvaihtohäiriöstä johtuvaa veren matalaa happipitoisuutta pyritään nostamaan antamalla lisähappea.
Keuhkokuumeen paraneminen tulisi tarkistaa keuhkokuvasta noin kuukauden kuluttua. Keuhkokuumeeseen liittyvien röntgenkuvissa näkyvien muutosten häviäminen kestää tavallisesti kolmesta kuuteen viikkoon. Jos muutokset eivät poistu tai jos keuhkokuume palaa toistuvasti takaisin, tulisi tehdä jatkotutkimuksia sairaalassa, jotta voidaan sulkea pois muun muassa tuberkuloosi, keuhkosyöpä ja immunologiset sairaudet. Hyväkuntoisilla potilailla, joiden keuhkokuume on ollut lievä, ei kontrollikeuhkokuvaa välttämättä tarvita.
[muokkaa] Ennuste ja kuolleisuus
Keuhkokuume on Suomessa yleisin tulehduksista johtuva kuolinsyy, ja yli 70-vuotiailla se oli vuonna 2004 viidenneksi yleisin kuoleman aiheuttaja kaikkien syiden joukossa. Vanhuksilla keuhkokuume on hyvin yleinen välitön kuolinsyy. WHO:n tilastojen mukaan Suomessa vuonna 2002 kuolleisuus keuhkokuumeeseen oli 65–74-vuotiaiden keskuudessa 55/100 000 ja yli 75-vuotiailla 595/100 000. Sairastuneiden kuolleisuus alle 60-vuotiaiden aikuisten keskuudessa on 0,6 prosenttia, ja vastaava luku yli 60-vuotiailla on 2 prosenttia. Jos keuhkokuume vaatii tehohoitoa, on kuolleisuus 20–50 prosenttia. Kuolleisuutta lisäävät potilaan muut krooniset sairaudet, erityisesti sydämen vajaatoiminta, diabetes, krooninen obstruktiivinen keuhkosairaus, alkoholismi ja munuaisten tai maksan vajaatoiminta.
Avohoitokeuhkokuumeen ennustetta voidaan arvioida sairaan henkilön riskitekijöiden avulla, joita ovat yli 65 vuoden ikä, sekavuus, korkea hengitystaajuus (yli 30 hengitystä minuutissa) ja matala verenpaine (alle 60/90). Jos riskitekijöitä on nolla, kuolleisuus on 1 prosentti, mutta jos niitä on yli kolme, kuolleisuus on jopa 30 prosenttia.
[muokkaa] Ehkäisy
Tavallisin keuhkokuumeen aiheuttaja on pneumokokki, joka on myös muiden vakavien bakteeri-infektioiden, kuten aivokalvontulehduksen ja sepsiksen, merkittävin syy. Yhdysvalloissa otettiin vuonna 2000 käyttöön seitsemän pneumokokkiserotyyppiä sisältävä rokote (PCV7), joka liitettiin pikkulasten rokotusohjelmaan. Pneumokokkirokote on sittemmin Euroopassa liitetty yleisiin rokotusohjelmiin Englannissa, Norjassa, Hollannissa ja Saksassa. Monissa muissa maissa, kuten Suomessa, pneumokokkirokotetta suositellaan vain henkilöille, joilla on lisääntynyt alttius saada vakava pneumokokki-infektio. Tällainen infektioherkkyys seuraa muun muassa pernan poistosta, HIV-infektiosta tai muusta immuunipuutostilasta.
Pikkulasten rokottaminen pneumokokkia vastaan on ollut tehokasta. Lasten vakavat pneumokokki-infektiot Yhdysvalloissa ovat rokotusten aloittamisen jälkeen harvinaistuneet huomattavasti: aivokalvontulehduksen ja bakteremian ilmaantuvuus alle viisivuotiailla oli vuoden 2004 loppuun mennessä vähentynyt 77 prosenttia rokotuksia edeltävään aikaan verrattuna. Pneumokokkisairaudet ja pneumokokkikantojen vastustuskyky antibiooteille ovat samanaikaisesti vähentyneet myös rokottamattomien aikuisten ja lasten keskuudessa. Tällaista epäsuoraa vaikutusta kutsutaan laumaimmuniteetiksi.
Suomessa vakavien pneumokokki-infektioiden määrä on lisääntynyt; esimerkiksi alle viisivuotiailla pneumokokin aiheuttamien aivokalvontulehdusten ja sepsisten ilmaantuvuus on kasvanut 50 prosenttia viimeisen kymmenen vuoden aikana. Myös pneumokokkibakteerin vastustuskyky antibiooteille on merkittävästi lisääntynyt; Suomen pneumokokkikannoista 9,6 prosenttia oli vastustuskykyisiä tai herkkyydeltään alentuneita penisilliinille ja 20,5 prosenttia oli vastustuskykyisiä makrolideille. Vuosina 2001–2002 tehdyssä suomalaisessa taloudellisessa arviossa todettiin kuitenkin neljä rokoteannosta vaativa yleinen pneumokokkirokoteohjelma liian kalliiksi.
Keuhkokuumeeseen sairastumisen riskiä voidaan vähentää myös hoitamalla hyvin henkilöllä olevat perussairaudet, kuten AIDS ja krooniset keuhkosairaudet. Tupakoinnin lopettaminen vähentää keuhkoille aiheutuvaa vahinkoa ja nostaa vastustuskykyä keuhkoinfektioita kohtaan.
[muokkaa] Epidemiologia
[muokkaa] Suomi
Avohoitokeuhkokuumeen esiintyvyys on Suomessa noin 12 tapausta tuhatta asukasta kohti vuodessa, mikä tarkoittaa vuosittain noin 60 000 sairastunutta henkilöä. Suurin osa keuhkokuumekuolemista tapahtuu yli 50-vuotiaille. Suomessa keuhkokuumeen yleisin aiheuttaja on kaikissa ikäryhmissä pneumokokki. Keuhkokuumeeseen sairastumisen riskiä lisäävät aikuisilla tupakointi, pölyinen työ, sydänsairaudet ja krooniset keuhkotaudit kuten astma ja keuhkoahtaumatauti. Lapsilla keuhkokuumeelle altistavat tekijät ovat toistuvat hengitystieinfektiot ja vanhempien tupakointi. Keuhkokuumetta esiintyy useimmiten lapsilla ja vanhuksilla: riskiryhmiin kuuluvat alle viisivuotiaat ja yli 65-vuotiaat.
[muokkaa] Muu maailma
Keuhkokuume on kehitysmaissa etupäässä pienten lasten tauti. Jopa 5–10 prosenttia kaikista alle viisivuotiaista kehitysmaissa elävistä lapsista sairastuu vuosittain keuhkokuumeeseen. Yleisimmät taudinaiheuttajabakteerit ovat Streptococcus pneumoniae ja Haemophilus influenzae. Vastasyntyneillä ja aliravituilla lapsilla tavataan myös stafylokokin ja gramnegatiivisten bakteerien aiheuttamia infektioita. Virusten kuten RS-virus, influenssavirus, parainfluenssavirus ja adenovirus aiheuttamat infektiot ovat yleisiä mutta harvoin tappavia.
Hengitystieinfektiot vaativat kehitysmaissa joka vuosi noin kahden miljoonan alle viisivuotiaan lapsen hengen. Näistä kuolemista puolet tapahtuu Afrikassa. Keuhkokuume aiheuttaa kehitysmaissa lapsikuolleisuudesta noin 20 prosenttia ja on suurin kuolleisuutta aiheuttava tekijä kyseisessä ikäryhmässä. Kolme neljäsosaa keuhkokuumekuolemista tapahtuu alle yksivuotiaille vauvoille. Sairastuneiden lasten kuolleisuus keuhkokuumeeseen Afrikan kehitysmaissa on eri tutkimusten mukaan vaihdellut välillä 15–28 prosenttia, mikä tarkoittaa 7–270-kertaista kuolleisuutta länsimaihin verrattuna. Myös kuolleisuuserot eri etnisten ryhmien välillä ovat suuret.
Sairastumisen ja kuoleman riskiä nostavat muun muassa aliravitsemus, keskosuus, malaria, tuhkarokko ja immuunipuutokset. HIV-infektion leviäminen ja bakteerien antibioottiresistenssin yleistyminen Afrikassa ja Aasiassa ovat lisänneet keuhkokuumeen esiintyvyyttä lapsilla. Keuhkokuume on afrikkalaisilla HIV-positiivisilla lapsilla suurin sairaalahoitoja ja kuolleisuutta aiheuttava tekijä; jopa 90 prosenttia lapsista sairastaa taudinkulun aikana ainakin yhden hengitystieinfektion.
[muokkaa] Historia
Suomen kielen sana keuhkokuume on osa lääkäri Elias Lönnrotin (1802–1884) kehittämää suomenkielistä lääketieteellistä sanastoa. Keuhkokuumeen nimitys monissa muissa kielissä on pneumonia (kreik. πνευμονία), joka on johdettu muinaiskreikan keuhkoja tarkoittavasta sanasta πνεύμων tai πλεύμων (pneumōn, pleumōn). Antiikin kreikkalainen lääkäri Hippokrates (noin 460–380 eaa.) kuvasi teoksessaan Äkillisten tautien hoidosta keuhkokuumeen oireet hyvin tarkasti. Hän myös selosti tuloksia empyeeman kirurgisesta puhdistuksesta. Keskiaikainen juutalainen lääkäri Maimonides (1135–1204) kirjoitti: "Keuhkokuumeen perusoireet, jotka eivät koskaan puutu taudista, ovat seuraavat: akuutti kuume, pistävä kipu kyljessä, lyhyet ja nopeat hengitykset, sahaava pulssi ja yskä."
Saksalainen patologi Edwin Klebs totesi ensimmäisen kerran bakteereja keuhkokuumeeseen kuolleiden henkilöiden ilmateissä vuonna 1875. Saksalaiset Carl Friedländer ja Albert Fränkel löysivät keuhkokuumeen kaksi yleistä aiheuttajamikrobia, Streptococcus pneumoniae- ja Klebsiella pneumoniae-bakteerit, vuosina 1882 ja 1884 julkaistuissa tutkimuksissaan. Tanskalainen bakteriologi Hans Christian Gram kuvaili tutkimuksessaan vuodelta 1884 gramvärjäyksen, jonka avulla keuhkokuumeen aiheuttajabakteerit pystyttiin erottamaan toisistaan. Hän myös osoitti, että sairauden voi aiheuttaa useampi kuin yksi mikrobi.
1900-luvun alussa keuhkokuume oli tappava tauti. Kun sulfalääkkeet tulivat käyttöön 1930-luvulla ja penisilliini kymmenen vuotta myöhemmin, aikaisemmin synkkä keuhkokuumeen ennuste muuttui paremmaksi. Modernit kirurgiset tekniikat ja tehohoidon kehittyminen vähensivät osaltaan keuhkokuumekuolleisuutta. Kuitenkin vielä 1950-luvulla pneumokokin aiheuttama keuhkokuume ja sen sivutaudit, erityisesti aivokalvontulehdus, olivat tavallinen kuolinsyy vanhuksilla ja muilla riskiryhmillä. Lapsia alettiin rokottaa Yhdysvalloissa Haemophilus influenzae tyyppi b (Hib)- bakteeria vastaan vuonna 1988, mikä johti pian sairaustapausten vähenemiseen. Suomessa Hib-rokote lisättiin yleiseen rokotusohjelmaan 1980-luvun lopulla, minkä seurauksena varsinkin pikkulasten vakavat Hib-infektiot hävisivät. Samoin pneumokokkirokotusten aloittaminen Yhdysvalloissa aikuisille vuonna 1977 ja lapsille vuonna 2000 on muuttanut vakavat pneumokokki-infektiot harvinaisemmiksi.

Summary:
Keuhkokuume eli pneumonia on keuhkokudoksen tulehdus. Keuhkokuumeen aiheuttaa tavallisesti bakteeri tai virus ja harvinaisemmin sieni tai loinen. Yleisin aiheuttaja on pneumokokkibakteeri. Tyypilliset oireet ovat nopeasti nouseva kuume, yskä, hengenahdistus ja rintakipu, mutta monesti etenkin virusten ja epätyypillisten bakteerien aiheuttamassa keuhkokuumeessa taudinkuva on lievempi. Taudin diagnostiikassa käytetään apuna keuhkojen röntgenkuvaa ja laboratoriokokeita.
Keuhkokuumeella ei tarkoiteta varsinaisesti keuhkoputkien tai keuhkopussin tulehdusta, joskin ne voivat esiintyä samanaikaisesti keuhkokuumeen kanssa.
Keuhkokuumeen hoito riippuu aiheuttajasta. Bakteerikeuhkokuume suositellaan hoidettavaksi antibiooteilla. Joskus keuhkokuume aiheuttaa komplikaatioita, kuten keuhkopussin nestekertymän, empyeeman eli keuhkopussin märkäisen nestekertymän tai keuhkoabsessin eli keuhkokudokseen muodostuneen märkäkertymän. Viruskeuhkokuume lisää riskiä saada myös bakteeri-infektio, ja keuhkokuume onkin tunnettu influenssan sivutauti. Keuhkokuume on vaarallinen sairaus etenkin vanhuksilla ja huonokuntoisilla henkilöillä, joilla se on yleinen välitön kuolinsyy.