[editovat] Život
Archimédés se narodil roku 287�př.�n.�l. v�sicilském přístavním městě Syrakusy. Datum jeho narození je založeno na byzantském letopisci Janu Tzetzovi, podle něhož Archimédés žil 75 let. Archimédovým otcem byl údajně astronom jménem Feidias (Phedia). [pozn. 2] Plútarchos ve svých Životopisech slavných Řeků a Římanů tvrdí, že Archimédés byl příbuzný syrakuského krále Hieróna�II. Nedochovaný Archimédův životopis (Αρχιμήδης βίος, Život Archimédův) byl sepsán jeho přítelem Herakleidem. Z�této biografie cituje Eutokiovo Měření kruhu, avšak žádné další podrobnosti se o�Archimédově životopisu ani o životopisci nedochovaly. V�mládí Archimédés studoval v�alexandrijském Museionu, kde poznal Eukleida, Eratosthena z�Kyrény či Konóna ze Samu. Ačkoliv Archimédés po studiích odešel zpět do Syrakus, není vyloučeno, že se do Alexandrie někdy vrátil.
V rodném městě působil Archimédés jako stavitel válečných strojů ve službách krále Hieróna. Nezajímal se však o�praktické využití svých strojů ani o�válku, jeho zájmem bylo technické řešení. Když Syrakusy během druhé punské války oblehli Římané, jeho válečné stroje, které naháněly Římanům hrůzu, se účastnily obrany města. Marcus Claudius Marcellus nakonec město dobyl po dvouletém obléhání, a poté byl Archimédés Římany zabit. Plútarchos nabízí dvě podání: podle jednoho římský legionář poručil Archimédovi jít s�ním za generálem Marcellem, ale Archimédés odmítl jít dříve, než vyřeší svůj matematický problém. To vojáka rozzuřilo a Archiméda svým mečem probodl. Druhá Plútarchem nabízená možnost říká, že voják k�Archimédovi přistoupil s�úmyslem ho zabít, ale ten ho žádal, aby ještě počkal, než vyřeší svou matematickou úlohu. Voják ale neposlechl a zabil ho. Podle Valeria Maxima Archimédés vojáka požádal: „Žádám tě, neruš mi mé kruhy,“ (Řecky: μή μου τούς κύκλους τάραττε, Výslovnost: Mi mu tus kyklus taratte) voják ale Archiméda probodl, aniž by věděl, o�koho se jedná. Dalším možnou verzí je, že se Archimédés chtěl vzdát a odejít k�Marcellovi, ale vojáci ho zabili, když si mysleli, že ve svých zavazadlech má cennosti. Marcellus byl zprávou o�Archimédově smrti rozezlen, považoval ho za cenného a předem nařídil, aby se mu neubližovalo.
Podle Cassia Diona, citovaného Janem Tzetzem, byl Archimédés Marcellem pohřben v�rodinné hrobce a na pohřbu se účastnili významní Syrakusané a Římané. římský řečník Cicero popisuje Archimédův pomník jako sloup, na jehož vrcholu je zobrazen válec s�vepsanou koulí; podle Plútarcha si to sám Archimédés přál mít na náhrobku. Když v�roce 75�př.�n.�l. sloužil Cicero jako kvestor na Sicílii, ze zvědavosti začal pátrat po Archimédově hrobce, kterou po několika pokusech objevil poblíž Agrigentské brány v�Syrakusách zanedbanou a zarostlou křovím. Cicero nechal hrobku a její okolí vyčistit a zrestaurovat. Ciceronův popis hledání hrobky i�hrobky samotné je nejstarší její popis a také jediný, jehož autor ji viděl na vlastní oči.
O�obléhání Syrakus Římany a smrti Archiméda se zmiňuje 70 let po Archimédově smrti Polybios, z�něhož čerpali Plútarchos a Livius. Prvním antickým autorem popisujícím Archimédovu smrt je Cicero, mezi dalšími pak jsou např. Vitruvius a Valerius Maximus, z�východořímských pak Jan Tzetzes či Jan Zoranas.
[editovat] Dílo
Archimédés uskutečnil mnoho objevů v matematice a fyzice. Zatímco jeho ryze teoretické objevy byly známy jen úzkému kruhu odborníků, všeobecnou pozornost budil svými užitečnými technickými vynálezy. Archimédovi se připisuje kolem 40 vynálezů. Je po něm např. nazýván kladkostroj nebo vodní šnekové čerpadlo – uvádí se však, že znalost těchto mechanismů spíše obnovil. Proslul i svou konstrukcí planetária. Jeho objevy přežily až dodnes, i�když řada jeho knih se během času ztratila. Archimédés zřejmě mnoho neexperimentoval, spíše se oddával myšlení.
[editovat] Fyzika
Archimédés zkoumal zákonitosti mechanické rovnováhy, a položil tak základy statiky pevných těles. Pod Eukleidovým vlivem se snažil o její axiomatizaci. Definoval řadu důležitých pojmů, jako těžiště nebo statický moment. Zabýval se principy činnosti jednoduchých strojů – páky, kladky, nakloněné roviny, klínu a ozubeného kola a objevil a formuloval zákonitosti jejich rovnováhy.
Archimédés je považován i za zakladatele hydrostatiky. Zkoumal zákonitosti plování a hydrostatického vztlaku. Uvědomoval si nestlačitelnost vody a dokázal ji pravděpodobně využít pro zjišťování objemu nepravidelných těles. Pochopil význam pojmu hustota, přesně jej formuloval a pravděpodobně nalezl metodu jejího měření dvojím vážením. Formuloval Archimédův zákon. Ve svém díle O plovoucích tělesech též zkoumal stabilitu plování. Zejména se věnoval stabilitě plování ponořeného paraboloidu, který považoval za idealizaci lodního trupu.
Jeho objevy týkající se hustoty a vztlaku jsou tradovány i v anekdotické historce o zlaté koruně syrakuského krále.
Podle Vitruvia si nechal král Hierón II. zhotovit novou zlatou korunu ve tvaru vavřínového věnce a požádal Archiméda, aby zjistil, je-li vyrobena z�ryzího zlata, a zda do ní nepoctivý zlatník nepřidal méně ušlechtilé kovy. Archimédés musel vyřešit problém bez poškození koruny, takže ji nemohl přetavit do pravidelného geometrického tvaru, u kterého by mohl spočítat objem, z�hmotnosti pak určit i jeho hustotu a porovnat s hustotou zlata. Řešení ho prý napadlo při koupeli, když si všiml, že hladina stoupla, když se ponořil do vody. Uvědomil si, že může využít nestlačitelnost vody, a ponoří-li korunu do nádoby naplněné vodou až po okraj, bude objem přeteklé vody rovný objemu koruny. Podle legendy vyskočil z�koupele, zcela nahý probíhal syrakuskými ulicemi a volal „Heuréká“ (řecky: „εὕρηκα!“, což znamená „Nalezl jsem!“). Poté zjistil, že koruna byla vyrobena převážně z�obyčejného kovu. To stálo zlatníka život.
Příběh o zlaté koruně se nenachází v�žádném z�dochovaných Archimédových děl. Navíc proveditelnost popsané metody bývá zpochybňována, vzhledem k�extrémní přesnosti, se kterou by musel být změřen objem přeteklé vody. Spekuluje se, že Archimédés mohl namísto toho použít jiné řešení, založené na Archimédově zákonu. Podle něj je těleso ponořené do kapaliny nadlehčováno silou rovnou tíze kapaliny tělesem vytlačené. Mohl tedy např. na vzduchu vyvážit na pákových vahách korunu ryzím zlatem a ponořit korunu i zlaté závaží do vody (viz obrázek vpravo). Kdyby koruna měla menší hustotu, měla by větší objem a byla více nadlehčována. Taková metoda by přitom byla dostatečně citlivá. Již Galileo Galilei považoval za pravděpodobnější, že právě tuto metodu Archimédés použil, neboť kromě její velké přesnosti je navíc založena na zákoně objeveném a popsaném Archimédem.
[editovat] Zapalování lodí na dálku
Ve 2. století syrský spisovatel Lúkianos napsal, že při obléhání Syrakus (asi 214–212 př. n. l.) Archimédés zapaloval nepřátelské lodě na dálku. Z pozdější doby se dochovalo Anthémiovo tvrzení, že k tomu použil zrcadel.
O�funkčnosti této zbraně se diskutovalo již v�dobách renesance. Matematik René Descartes tehdy označil tvrzení za lživé. Moderní vědci zrekonstruovali pokus pouze za pomoci prostředků, které Archimédés mohl mít k�dispozici a došli k�názoru, že využití principu odrazu slunečních paprsků zrcadly a jejich zaměření do jediného bodu na lodi mohlo za určitých podmínek způsobit vzplanutí lodi.
Praktickou zkoušku provedl roku 1973 řecký vědec Ioannis Sakkas. Pokus uskutečnil u�námořní základy Skaramagas poblíž Athén. Použil 70 měděných zrcadel o�rozměrech 1,5 × 1 metru. Zaměřil je na model římské válečné lodi z�překližky ve vzdálenosti 50 metrů. Poté co byla všechna zrcadla přesně zaměřena, začala loď hořet během několika sekund. Další praktickou zkoušku uspořádala v�roce 2005 skupinka studentů z�MIT. K�pokusu použili 39 čtverečních metrů zrcadel, která zaměřili na dřevěný model lodi. Ten vzplanul jen tehdy, když bylo nebe bez mráčku a loď se asi deset minut nepohybovala. Nakonec učinili závěr, že za těchto podmínek mohla být zbraň funkční, ale vzhledem k�tomu, že je moře od Syrakus směrem na východ, nemohlo být dosaženo energie potřebné k�zapálení lodi. Na takto krátkou vzdálenost by bylo výhodnější použít jednodušších prostředků (např. zápalných šípů nebo katapultu). Proto bylo Lucianovo tvrzení zpochybněno.
Další zbraní, o které se dochovaly legendy, je Archimédův dráp, jenž byl rovněž navržen k�obraně města Syrakusy před nepřátelskými loděmi. Byl tvořen jeřábem, na kterém byl přivázaný kovový hák. Poté co se kovový hák zahákl za loď poblíž hradeb, zvedl ji nahoru, a tím loď převrátil. Současné pokusy potvrdily, že Archimédův dráp mohl být funkčním zařízením.
[editovat] Archimédův šroub
Většina Archimédových prací z�oboru strojírenství vznikla k�uspokojení potřeb domovského města Syrakus. Řecký spisovatel Athenaeus z Naucratis popsal, jak král Hiéron II. pověřil Archiméda návrhem obří lodi Syracusie, která by mohla být použita pro luxusní cestování a převážení zásob. Syracusia byla údajně největší loď postavená v�klasickém starověku. Podle Athenaeuse byla schopna pojmout 600 lidí a byla vybavena okrasnými záhony, tělocvičnou a chrámem zasvěceným bohyni Afroditě. Velmi důležitým prvkem na lodi byl Archimédův šroub, jehož úkolem bylo odstranění odpadní vody. Tvořila ho šikmo postavená trubka se zabudovanou spirálou těsně uloženou na hřídeli. Voda byla v�kapsách tvořených závity držena gravitací a čerpání bylo prováděno otáčením hřídele. Čerpadla na principu Archimédova šroubu se užívá dodnes. Jeho velkou výhodou je jednoduchost a spolehlivost i�při čerpání silně znečištěných kapalin. Příkladem mohou být šneková čerpadla v�pražské čistírně odpadních vod.
[editovat] Matematika
Z�matematiky znal Archimédés vzorec pro součet nekonečné geometrické řady. Zjistil, že koule určitého průměru, válec a kužel, jejichž průměry základen a výšky jsou stejné jako průměr stejné koule, mají objemy v�poměru 2:3:1.
V�geometrii zavedl původně negeometrické pojmy: těžiště a těžnice.
[editovat] Archimédovská tělesa
Archimédovské těleso je druh polopravidelného konvexního tělesa (z�každého vrcholu vychází stejný počet hran) složeného ze dvou nebo více pravidelných mnohoúhelníků setkávajících se ve stejném vrcholu. Od platónského tělesa se odlišuje tím, že je složeno z�více druhů mnohoúhelníků, od Johnsova tělesa tím, že se mnohoúhelníky setkávají ve stejném bodě. Těmito tělesy se Archimédés zabýval v�jedné z�nyní ztracených prací, které zmiňuje řecký matematik Pappos z Alexandrie ve svém díle Synagogé. Později se jimi zabýval i�německý matematik a astronom Johannes Kepler, který ve svém díle Harmonices Mundi sepsal přehled třinácti archimédovských těles. Jeho definice hovoří o�polopravidelných, trojrozměrných tělesech euklidovského prostoru, jejichž stěny tvoří pravidelné mnohoúhelníky dvou či více typů.
[editovat] Výpočet čísla pí
Archimédés se zabýval určením přibližné hodnoty čísla π (pí) – konstanty udávající poměr obvodu kruhu k�jeho průměru, také nazývané Ludolfovo číslo. K�dosažení správného výsledku využíval postupů, podobných modernímu integrálnímu počtu. Prostřednictvím důkazu sporem mohl úlohy o kruhu řešit s�téměř libovolným stupněm přesnosti. Za pomoci vyčerpávací metody určil přibližnou hodnotu čísla π. Nejdříve opsal větší mnohoúhelník okolo kruhu a menší vepsal do kruhu, poté počet stran mnohoúhelníku zvětšoval až na 96 a nakonec spočítal jejich délky. Správně tak určil, že číslo π leží v�intervalu: (přibližně 3,1408 < π < 3,1429). Archimédés dokázal, že plocha kruhu je rovna hodnotě π násobené druhou mocninou poloměru kruhu.
Při měření koule Archimédés používal odmocninu ze 3, kterou udal jako hodnotu mezi 265/153 (přibližně 1,7320231) a 1351/780 (přibližně 1,7320512). Skutečná hodnota je zhruba 1,7320508. K�tomuto výsledku však Archimédés neuvádí způsob, jakým k�němu došel.
[editovat] Výpočet segmentu paraboly
V�díle Kvadratura paraboly Archimédés dokázal, že oblast ohraničená parabolou a přímkou je 4 / 3 násobek plochy vepsaného trojúhelníka. Celý matematický problém vyjádřil jako součet nekonečné geometrické řady s kvocientem 1/4:
Za předpokladu, že první číslo v�rovnici je plocha trojúhelníka, je druhé číslo součet dvou trojúhelníků, jejichž "základny" (nejdelší strany) jsou "ramena" (kratší strany) prvního trojúhelníka. Takto součet postupuje do nekonečna.
Tento postup použil nejen na určení obsahu plochy pod parabolou, ale stanovil i objem rotačního paraboloidu, elipsoidu a hyperboloidu.
Metoda je založena na obdobném principu, jaký se dnes používá v�integrálním počtu.
[editovat] Spisy
Své práce psal Archimédés v�dórském dialektu starořečtiny, kterým se mluvilo v�tehdejších Syrakusách. Mnoho Archimédových spisů se nedochovalo a jsou nám známy pouze z�citací jiných matematiků. Řecký matematik Pappos z Alexandrie zmiňuje Archimédovo dílo Tvoření koule a další práce o�mnohostěnu. Theón z Alexandrie cituje poznámku o�lomu světla ze ztracené Katoptriky. Archimédovy práce dokládá i�korespondence s�matematiky v�Alexandrii. Jeho spisy shromáždil řecký architekt Isidor z Milétu (asi 530 n. l.), komentáře k�jeho dílu napsal v�6. století řecký matematik Eutokios. Archimédovy práce byly přeloženy do arabštiny Thabitem ibn Qurraou a poté do latiny italským vědcem Gerardem z Cremony. Během renesance vyšlo i Editio princeps (první souborné vydání) Archimédových prací v�řečtině a latině, které bylo vydáno v�Basileji roku 1544 Johannem Herwegenem. Kolem roku 1586 Galileo Galilei vynalezl hydrostatické váhy a je velmi pravděpodobné, že se inspiroval Archimédovým dílem.
Archimédovy práce se nám dochovaly ve třech kodexech: Kodexu A, Kodexu B a Kodexu C (Archimédův palimpmsest). Ve všech třech kodexech je obsaženo dílo Rovnováha ploch. V kodexu A a B je Kvadratura paraboly, V A a C jsou O kouli a válci, O měření kruhu a O spirálách. V B a C je O plovoucích tělesech. Kodex A jako jediný obsahuje pojednání o Konoidech a sféroidech a Počítání písku. V Kodexu C se nám dochovala Metoda a Stomachion.
Archimédův palimpsest je rukopis napsaný formou kodexu. Tato kopie Archimédova díla byla zhotovena v�10. století anonymním písařem. Ve 12. století byly pergamenové listy Archimédovy práce vyškrábány, přeloženy na polovinu a přepsány liturgickým textem. Vyškrábání textu ale není úplné a díky použití speciálních lamp s�využitím ultrafialového a infračerveného záření byla Archimédova práce znovu přečtena.
[editovat] Odkaz
Po Archimédovi byla pojmenována řada objektů, na Měsíci například kráter (29,7 ° s.š., 4.0 ° W) a pohoří Montes Archimédés (25,3 ° s.š., 4.6 ° W). Také je po něm pojmenován asteroid 3600 Archimedes. Archimédův výkřik: „Heuréka!“ je mottem Kalifornie, zde ovšem připomíná objev zlata v tomto regionu roku 1848.

Summary:
Archimédés ze Syrakus, řecky Αρχιμήδης, latinsky Archimedes, (287�př.�n.�l.?[pozn. 1] – 212�př.�n.�l. Syrakusy), byl řecký matematik, fyzik, inženýr, vynálezce a astronom. Je považován za jednoho z�nejvýznamnějších vědců klasického starověku, za největšího matematika své epochy a jednoho z�největších matematiků vůbec. Použil vykrývací metodu k�výpočtu plochy segmentu paraboly (využil součtu nekonečné geometrické řady pravidelných ploch, kterými segment vyplnil), a předjal tak myšlenky integrálního počtu. Zabýval se metodou výpočtu délky kružnice a na svou dobu přesně odhadl číslo pí. Také definice spirály nesoucí jeho jméno a vzorce pro výpočet objemů těles byly na tehdejší dobu převratné.
Na poli fyziky patří mezi jeho nejslavnější objevy ve statice (mechanická rovnováha, vysvětlení principu páky) a hydrostatice (Archimédův zákon). Navrhl a sestrojil mnoho vynálezů, sloužících pro potřeby jeho rodného města Syrakus, včetně šnekového čerpadla, kterým byla vybavena největší loď středověku Syrakusia.
Některé legendární obranné stroje, které Archimédés vynalezl, byly v moderní době zrekonstruovány a ukázalo se, že mohly být funkční, například velmi známé zapalování lodí pomocí zrcadel.
Archimédés byl zabit během druhé punské války římským vojskem pod vedením Marca Claudia Marcella při obraně svého rodného města. O jeho smrti se nám dochovala legenda, podle které odmítl po dobytí Syrakus následovat římského vojáka dříve, než dořeší matematický problém. To vojáka rozzuřilo a Archiméda zabil. Římský řečník Cicero o tři století poté nalezl a popsal Archimédův hrob.


[editovat] Etymologie
Název města s�největší pravděpodobností pochází z�místního názvu les třebečský (Třebečský les) zmíněného v�třebíčském opisu Kosmovy kroniky, sepsaném v�třebíčském klášteře, (in silva trebecensis - v�lese třebečském). Pojmenování Třebečský les pak může pocházet z�vlastního jména Třebek, nebo ze slova třeby, což byly obětiště pohanským bohům. Název může také pocházet ze slova třebiti , které má význam ničení lesa nebo též kácení lesa, z�toho se usuzuje, že na území města byly hluboké lesy, ale tato možnost je méně pravděpodobná.
Název se původně užíval v�mužském rodě, ale v�19. století se po vzoru ta obec začala používat v�ženském rodě - ta Třebíč. [p 1]
[editovat] Dějiny
V�místech, kde byla Třebíč založena, neexistovalo žádné starší osídlení. Jediné nálezy byly doloženy na Karlově náměstí a v�části Stařečky. V�těchto místech byly nalezeny pozůstatky základů domů, které by mohly být starší než stavby samotného města a podle Fišera by mohly být i�starší než třebíčský klášter. Podle kroniky Eliáše Střelky Náchodského se na místě kláštera mohl nacházet hrad Dřevín, či Dřevíč , tato možnost však byla v�novějších výzkumech dr. Fišera již téměř vyvrácena. Více pravděpodobné je, že se zde nacházel opevněný dvorec, který mohl patřit jistému Třebkovi. Jeho jméno by mohlo být spojeno s�místním názvem Třebečský les. Tento opevněný dvorec by se mohl nacházet na pahorku v�centru města jménem Horka.
První zmínky o�Třebíči sahají až do roku 1101, kdy na území pod Strážnou horou a při řece Jihlavě moravská údělná knížata Oldřich Brněnský a Litold Znojemský založila benediktinský klášter. První stavbou tohoto kláštera byl kostel sv.�Benedikta vysvěcený roku 1104. Později byla přistavena nová klášterní budova a kolem roku 1260 bazilika svatého Prokopa. Nejstarší listina, kde byla Třebíč zmíněna jako město byla napsána v�roce 1277. Povolení opevnit se hradbami a řídit se městským právem byla městu udělena roku 1335 Karlem IV. a Janem Lucemburským. V�roce 1468 při válkách mezi Jiřím z�Poděbrad a Matyášem Korvínem bylo město velmi poničeno a na několik let přestalo dokonce existovat.
Po roce 1492 město mnohokrát vyhořelo a bylo tak několikrát přebudováno a až na některé domy se nezachovala jeho renesanční podoba. Třebíč se stala majetkem Pernštejnů a v�roce 1525 byl násilně zrušen i�klášter. Později, v�roce 1527, se město stalo majetkem Osovských z�Doubravice, tento rod se zasloužil o�rozvoj města. Po získání práva pečetního v�roce 1582 se město stalo majetkem Valdštejnů. V�druhé polovině 17. století se fara sv. Martina dočkala povýšení na děkanství, tato událost velmi výrazně ovlivnila rekatolizaci. V�letech 1765 až 1769 město, stejně jako celá Morava, trpělo hladomorem.
V�letech 1821 a 1822 město poničily velké požáry. První byly odplatou za protirobotní vzpoury, po okolních vesnicích byly rozdávány paličské listy s�hrozbami, které byly od května do července roku 1821 plněny. Shořelo mnoho domů v�Židech, v�Týně a na Jejkově. Druhý požár vznikl v�domě U�zlatého lva a shořelo 290 domů, kostel a kostelní věž. Škoda byla odhadnuta na milion zlatých. O�deset let později, v�roce 1832, začala v�Třebíči napadat obyvatelstvo cholera. Mezitím se v�roce 1830 městem prohnala jedna z�větších povodní, voda zaplavila celé Karlovo náměstí. Po roce 1850 byla ve městě postupně založena spořitelna (1863), Národní dům a gymnázium (obojí 1871). Roku 1885 bylo postaveno i�sousoší sv. Cyrila a Metoděje na Karlově náměstí, o�rok později bylo město připojeno k�železnici. Ke konci 19. století vznikly také dnes významné podniky ZON (zal. roku 1879) a BOPO (dříve Karl Budischowski, dnes již neexistuje).
Na počátku 20.�století byla v�Třebíči doktorem Jaroslavem Bakešem založena nemocnice. V�třicátých letech byly zakoupeny koželužské závody Budischowski společností Tomáše Bati, který začal v�Borovině stavět dělnické kolonie, známé cihlové dvojdomky, a vytvořil tak velkou část dnešní místní části Borovina. Ve dvacátých a třicátých letech, kdy byl starostou města významný vlastenec Josef Vaněk, zažilo město velký rozmach. V�roce 1935 probíhaly velkolepé oslavy Třebíč 600 let městem, na které byly pozvány i�významné osobnosti z�celé Československé republiky. Za druhé světové války byl rozvoj města zpomalen, jednou z�příčin mělo být vyhnání židů z�Třebíče a jejich transporty do koncentračních táborů. V�Třebíči také sídlila německá posádka. Po druhé sv. válce v�Třebíči rostla síla komunistů, mohlo tomu být i�kvůli vysokému počtu dělníků a kvůli některým tehdejším politikům nebo armádním činitelům, kteří z�Třebíče pocházeli. Po Únoru 1948 byly zestátněny velké třebíčské společnosti a město bylo rozvíjeno podle centrálních plánů. V�70. letech se začaly budovat nová sídliště, školy a další zařízení. Důvodem byla stavba a provoz jaderné elektrárny Dukovany. Na přelomu 80. a 90. let bylo také, kvůli zrychlení hromadné dopravy v�rámci Třebíče a okolí, plánováno zavedení trolejbusů v�Třebíči, které nikdy nebylo realizováno. Roku 1985 se městem prohnala další z�velkých povodní, později se povodně vrátily ještě v�letech 2005 a 2006.
Po sametové revoluci Třebíč zažila velký rozvoj. 3. července 2003 se židovské ghetto a bazilika staly součástí seznamu UNESCO. Po roce 2000 je v�Třebíči podporován regionální rozvoj, byla otevřena průmyslová zóna, jsou zde otevírány nové obchody (byl zde mj. otevřen první supermarket Spar v�České republice ) a rozvíjí podnikání. Na roky 2009 až 2013 je ve dvou etapách plánována modernizace a elektrifikace železniční tratě č. 240 vedoucí přes Třebíč a byly zveřejněny i návrhy tras pro výstavbu velkého městského okruhu.
[editovat] Geografie
Třebíč se nachází ve střední části okresu Třebíč, který leží v�jihovýchodní části kraje Vysočina. Od krajského města je Třebíč vzdálena 35�km jihovýchodním směrem a je po Jihlavě druhým největším městem v�kraji. Druhým blízkým velkým městem je bývalé zemské město Brno, vzdálené od Třebíče 56�km východním směrem.
Centrum města leží v�údolí řeky Jihlavy hlubokém šedesát metrů. Zbytek města se pak rozkládá po návrších, která jsou místy rozdělená údolími potoků, ty stékají do řeky. Krajina severně od města je rovinatá s�typickými remízky a velkými syenitovými balvany, doplněná soustavami rybníků. Jižní krajina je opačného charakteru nabízející mnohem větší možnosti využití půdy. Asi tři kilometry na jihu se od města zvedá sopečný masiv, který je součástí Stařečské a Jevišovické pahorkatiny, táhnoucí se od jihovýchodu až na západ. Výraznou dominantou okolí je Klučovská hora s�televizním vysílačem pro Třebíč a okolí, která je součástí Jevišovické pahorkatiny. V�jejím sousedství se nachází pahorek Hošťanka s�přírodní rezervací. Významnými od města již vzdálenějšími vrcholy masivu jsou Pekelný kopec, který je oblíbeným turistickým cílem a Zadní hora, na které se též nachází radiotelevizní vysílač.
[editovat] Klima
Třebíč leží v�mírně teplé oblasti s�občasnými dešti. Převládá zde severozápadní a západní proudění vzduchu. Z�východu sem pak proudí především chladný vzduch a v�zimě větší množství sněhových srážek. Ročně spadne asi 560�mm srážek (na vegetační období připadá asi 350–400�mm, na zimní období pak 200–250�mm). Průměrná roční teplota činí 7,5�°C, v�červenci pak 18,5�°C a v�lednu −3,4�°C.
[editovat] Okolí města
Poblíž Třebíče se nachází velice zachovalá příroda. Pouze na jihu je původní vegetace rozrušena velkými poli, které vznikly v�50. letech. Díky výskytu mnoha vzácných druhů rostlin a živočichů vzniklo v�okolí Třebíče několik přírodních parků:
Dále v�okolí Třebíče leží několik přírodních památek a přírodních rezervací:
V�okolí Třebíče se také nachází 100 památných stromů.
Poblíž města se také nachází více společností a míst, které na rozdíl od chráněných oblastí znečišťují životní prostředí; velkou ekologickou zátěží je např. blízká skládka Pozďátky.
[editovat] Geologie
Z�geologického hlediska Třebíč leží na Třebíčské plošině, někdy také nazývané Třebíčský trojúhelník. Celá tato plošina se skládá ze syenitové žuly, která má velice malý obsah křemene, a je tudíž velice tmavá. Další podstatnou vlastností třebíčského žulosyenitu je jeho radioaktivita; ta mimo jiné způsobila zčernání křemene – hrádeckého morionu. Podloží, na kterém Třebíč leží, způsobuje také – zvláště v�její severní části – uvolňování radonu, což byla a je překážka při rozšiřování města směrem na sever.
Třebíčský masív je znám především nálezy ametystů a záhněd u�Hostákova a Bochovic. Borovina zase proslula svými pestrobarevnými opály a nerosty v�krystalickém vápenci; tamní lokalita však již zanikla. Zajímavé nerosty se v�Třebíči nacházejí již jen příležitostně, zejména při stavebních pracích a při výkopech.
Při výkopech na Karlově náměstí, jímž kdysi pravděpodobně protékala řeka, se lze setkat s�valounky křišťálu�a záhnědy. Mimo ně však i�s�vivianitem, jehož vznik v�naší lokalitě souvisí s�hromaděním organických látek ve středověkých stokách. Na Stařečce byl při výstavbě autobusového nádraží nalezen allanit. Výskyt vzácného nerostu prioritu�je doložen z�Týna.
Na žulosyenitovém Hrádku se lze setkat s�bílou horninou aplitem. Dále lze připomenout i�turmalín, a to i�v�podobě tzv. turmalínových sluncí: křementurmalínové srůsty lemované bílým bezslídným aplitem a v�tmavším biotitovém aplitu.
Třebíč je též známá svým velkým nalezištěm vltavínů ležícím na jihu města ve čtvrti Horka-Domky poblíž polikliniky na ulici Vltavínská, která je podle vltavínů nazvaná. Krásné nerosty byly nalezeny též u�Kostelíčka: černý turmalín, hnědá záhněda, šedozelený chlorit a zrna a osmistěnové krystaly fialového a zeleného fluoritu�nebo zrna fialově červeného granátu – almandinu. Bílý křemen býval hojný na Jejkově a na starém hřbitově v�Domcích.
Na východě města se dříve také těžila cihlářská hlína.
[editovat] Členění a samospráva
Třebíč má rozlohu 56�km2 a dělí se na 10 katastrálních území a 17�částí, z�nichž 10 tvoří městskou zástavbu a zbylých 7 je v�blízkém okolí. Podle sčítání lidu v�roce 2001 se v�Třebíči nacházelo 4�895 domů a žilo zde 39�021 obyvatel, podle posledních součtů z�roku 2008 zde žije 38�717 obyvatel.
Nejrozsáhlejší místní částí jsou Slavice; nejmenší Zámostí. Nejlidnatější jsou Nové Dvory a nejméně obyvatel má Řípov.
Po roce 1989 se několik bývalých místních částí osamostatnilo. Postupně to byly Krahulov (24. listopadu�1990 ), dále, s�platností od 1. ledna 1993, Kožichovice a Okřešice . Poslední odpojenou částí byla Střítež, osamostatnila se 1. ledna 1995.
Městský úřad města Třebíče tvoří starosta, tři místostarostové, tajemník úřadu a další zaměstnanci, městský úřad tvoří i�13 odborů. Nynějším starostou je Ivo Uher, zastupitelstvo města tvoří 27 lidí. V�rámci zastupitelstva v�Třebíči působí i�městská rada.
Ve volbách v�roce 2006 zvítězila ODS a získala tak 6 mandátů. Posléze byla vytvořena koalice stran ODS, ČSSD a KDU-ČSL.
Třebíčskem v�roce 2007 a 2008 otřásly protesty vůči vedení města, šlo o�tzv. kauzu „Vídeňský rybník“. Jde o�prodej pozemků firmě Lima, která měla dostat pozemky za nižší cenu než jiné firmy v�konkursu. Starosta nakonec odvolán nebyl.
[editovat] Územní vývoj
Město Třebíč se svým půdorysem řadí k�podunajskému typu měst. Jeho hlavní náměstí má ulicový charakter. Vzniklo jednostranným rozšířením staré komunikace a kopíruje pravý břeh řeky Jihlavy zahnutý do oblouku. Vedlejší prostranství vzniklo při farním kostele sv. Martina. Toto jádro města uzavřely hradby. Do města se vcházelo třemi branami: jihlavskou (podklášterskou), vídeňskou (znojemskou) nebo jejkovskou (brněnskou).
Jako předměstí vznikly v�době renesance Stařečka za jihlavskou branou a Jejkov za brněnskou branou. Románské podhradí kláštera (Podklášteří) stavebně přešlo do sousedícího židovského města. Při obnově města v�15. století město rozšiřovalo ulice i�náměstí, aby posílilo jejich tržní funkci.
Poté byly položeny základy pozdějších částí Nových Dvorů a Nového Města na levém břehu řeky. Od 2.�poloviny 19.�století se město začalo rozpínat směrem na jih od Horky do nové části Domky a dále přes Stařečku do Boroviny, rychlým tempem začátkem 20.�století. To se dál k�severu rozšířily Nové Dvory, dál k�jihu Domky, při borovinské továrně rostly dělnické domky. Víceméně pozvolný růst města na všech stranách, včetně výstavby mnoha cihlových činžovních domů v�Domcích a Borovině a průmyslové zástavby v�Domcích a na Jejkově, zvrátil do překotného tempa záměr a počatá realizace výstavby dukovanské elektrárny. Od poloviny 70.�let 20.�století tak byla po okrajích města zakládána sídliště panelových domů. Největší z�nich vyrostlo na přelomu 70. a 80.�let na Nových Dvorech a v�Borovině. Další panelová výstavba proběhla v�mezitím připojené části Týn a na přelomu 80. a 90. let též na Novém Městě. Natolik zásadnímu zvýšení počtu obyvatel se musela přizpůsobit i�dopravní infrastruktura města, a tím mj. došlo k�asanování takřka celé Horky, dále staré zástavby Nového Města a podstatné části Stařečky.
[editovat] Obyvatelstvo
[editovat] Demografie
Třebíč má 17 místních částí, nejvíce obyvatel, a to 16�657 v�roce 2001 žilo v�části Nové Dvory. Podle údajů českého statistické úřadu žilo v�této části v�roce 1980 pouze 7�929 obyvatel, to znamená, že za 11�let se počet obyvatel zdvojnásobil, tento jev se přičítá stavbě Jaderné elektrárny Dukovany. Nejméně obyvatel v�roce 2001 žilo v�Řípově, pouhých 68 obyvatel, pouhých 88 obyvatel žilo i�v�místní části Sokolí. [p 2]
Mezi lety 1850 - 1920 byl průměrný přírůstek obyvatelstva 1532 obyvatel za 10 let. Od roku 1930 je patrná míra populační expanze. Mezi lety 1970 a 1991 je již velice patrný nárůst obyvatelstva kvůli výstavbě Jaderné elektrárny Dukovany. V�tomto období narostl počet obyvatelstva o�15 800 obyvatel za 21 let. Tento nárůst je také spojen s�výstavbou velkých sídlišť na severu města.
Nejvyšší přirozený přírůstek od roku 1970 byl mezi lety 1981 a 1982, zde se projevují tzv. silné ročníky. Od roku 1982 do roku 1985 bylo zaznamenané největší snížení přirozeného přírůstku obyvatel, další roky se přirozený přírůstek snižuje pouze pozvolně.
Město Třebíč je známé svým Židovským městem, podle Fišera se cizí národní příslušníci začali do města Třebíče stěhovat již za vlády Pernštějnů, více však až za vlády Smila Osovského z�Doubravice. Na začátku 17. století se v�purkrechtních knihách města objevují záznamy o�koupi 12 domů ve Vnitřním městě a o�koupi 10 domů na Stařečce Němci. Malovaný dům, tehdy zvaný Františkovský, patřil nejzámožnějšíámu italskému občanu, Františkovi Kaligardovi (it. Calligardo), v�dalších třebíčských čtvrtích žilo dalších 10 Italů. Ve městě se usadilo také asi 5 Slováků, mezi nimi kupec Janek Strážnický a Januš Slovák, tito vlastnili domy na náměstí. Na začátku 17. století se také začalo rozvíjet židovské město a v�roce 1601 se také objevují zmínky o�židovské škole. Do této doby existovala pouze židovská ulice. V�letech 1656 a 1657 do Třebíče přichází hodně Čechů, protože se zde mohou uchytit jako nekatolíci. Podle knih letech 1657 až 1660 emigrovalo asi 20-30 rodin do Uher.
V�okresu Třebíč žilo v�roce 2001 celkem 117�367 obyvatel, z�toho bylo nejvíce obyvatel s�českou a moravskou národností, českou národnost při sčítání lidu v�roce 2001 přiznalo 100�126, moravskou přiznalo 12�793 obyvatel. V�okrese Třebíč dále žilo 21 obyvatel se slezskou národností, 940 obyvatel se slovenskou, 78 obyvatel �romskou, 52 obyvatel s�polskou, 31 obyvatel s�německou, 47 obyvatel s�ruskou národností, 139 obyvatel s�ukrajinskou národností a 88 obyvatel s�vietnamskou národností. Obyvatel s�ostatními zjištěnými národnostmi bylo 338 a obyvatel s�nezjištěnou národností 2�714.
[editovat] Náboženství
Město se nachází na místě bývalého kláštera, během staletí se v kultuře města projevovalo více vlivů, původní klášter byl benediktinský, kapuce benediktínů jsou i�ve městském znaku a na městské vlajce. Později, v�17.�století se na místě nynějšího kostela na Jejkově a katolického gymnázia nacházel klášter kapucínský. V�15. století se ve�městě hojně rozšířilo protestantské vyznání. Od 16. století se v�Třebíči objevili také židé, většina jich byla nucena žít odděleně od města, v nynější čtvrti Zámostí. Postupně ale pronikali i�do křesťanské části města, kde měli své živnosti. Židé v�Třebíči založili dvě synagogy.
Při sčítání lidu v roce 2001 se 22�246 (tj. 57,01�%) obyvatel zapsalo jako bez vyznání, 12�266 (31,43�%) jako věřící a 4�509 (11,56�%) se k otázce nevyjádřilo. 10�691 věřících se přihlásilo k římskokatolické církvi, která má ve městě několik kostelů, sídlí zde děkanát Třebíč a Katolické gynázium. Druhou nejzastoupenější církví je Českobratrská církev evangelická, k níž se přihlásilo 388 obyvatel, ve městě sídlí její sbor. Po ní následuje Církev československá husitská se 166 věřícími, její modlitebna je bývalou synagogou. Dále následují Svědkové Jehovovi (110 obyvatel) a Pravoslavná církev v Českých zemích a na Slovensku (67 obyvatel), která má v�Třebíči také malý kostel, který je v současné době obsluhován popem.
Významná je i přítomnost církve bratrské, která sice nemá příliš mnoho věřících přímo mezi obyvateli města, nicméně sídlí zde její sbor, který slouží věřícím z celého Třebíčska a přilehlého okolí.
Velký význam zde mělo i obyvatelstvo židovského vyznání, v části Zámostí, dříve pod správou Podklášteří založili vlastní obec, kde byly postaveny dvě synagogy. Starší byla postavena mezi lety 1639 a 1641, novější později. Ve městě byl i fungující židovský hřbitov, ten se nachází na svahu Týnského údolí, starší pohřby ovšem byly vykonávány u klášterních hradeb, kde byly objeveny kostry se střípky na očích, které byly obráceny k východu. Nejdelší dobu rabínský úřad zastával třebíčský rodák a gymnazijní profesor Joachim Pollak, bylo tomu mezi lety 1828 a 1879.
[editovat] Třebíčské památky a zajímavosti
V�Třebíči se nachází mnoho památek a významných míst. Nachází se zde starobylé židovské město a bazilika svatého Prokopa, obě památky byly v�roce 2003 zapsány do seznamu světového dědictví UNESCO. V�centru města se nachází Karlovo náměstí, které je jedním z�největších náměstí v�České republice.
Na levém břehu řeky Jihlavy, na místě zvaném Židy či Zámostí, se rozprostírá jedna z�největších židovských čtvrtí v�Evropě. Třebíčská židovská čtvrť je jedinou židovskou památkou mimo území Izraele, samostatně zapsanou v�seznamu UNESCO. Byla zapsána 3. července 2003. Jsou zde křivolaké uličky, původní domy, klenuté průchody a mnoho dalších typických prvků. Radnice, rabinát, nemocnice ani většina ostatních památek dnes neslouží svému původnímu účelu.
V�Podklášteří se nachází Bazilika svatého Prokopa, která je společně s�židovskou čtvrtí zapsána na seznamu UNESCO. Kdysi se zde nacházelo benediktinské opatství, které bylo založeno v�roce 1101. Klášter se postupem času stal náboženským centrem i�vojenskou pevností, tuto pozici si udržel až do husitských válek. V�roce 1468 byl dobyt uherskými vojáky. Pozdější světská vrchnost klášter přestavěla na zámek. Dnes zde sídlí Muzeum Vysočiny Třebíč.
Přes řeku naproti Židovskému městu se rozkládá centrum města, které je tvořeno Karlovým náměstím, lidově zvaným také rynek, vytyčeným při založení města jako tržiště s�plochou 22�000 m². Těmito rozměry je jen o�pár metrů čtverečných menší než Václavské náměstí v�Praze, takže se město v�minulosti mohlo velikostí náměstí rovnat městům královským. Na počátku 19. století mělo náměstí ještě renesanční a barokní podobu, kterou zničil požár v�roce 1822. Nyní se na Karlově náměstí konají dopolední trhy, kulturní akce jako Třebíčské Bramborobraní, pivní slavnosti a oslavy vstupu města do fondu světového dědictví UNESCO.
Ve Vnitřním Městě, na kopci, se nachází 75 metrů vysoká městská věž, která náleží ke kostelu sv.�Martina. S�ním však dříve nebyla spojena, ale sloužila jako součást opevnění. Dále zde leží kapucínský klášter, pravoslavný a evangelický kostel. Na Karlově náměstí se nachází i�Malovaný dům s�galerií a informačním centrem, Černý dům a sousoší Cyrila a Metoděje.
Východní oblasti centra města, směrem do čtvrti Borovina, se říká na Stařečce. Nachází se zde kaple Povýšení sv.�Kříže, na nejvyšším místě Třebíče, nedaleko od nedostavěné hvězdárny a kluboven skautských oddílů, zvaném Kostelíček. Tato kaple má půdorys kříže a jejím stavitelem byl architektonicky nevzdělaný stavitel Jan Fulík. Byla postavena v�roce 1644.
U�řeky Jihlavy leží říční lázně Polanka z�roku 1933. Dřevěné šatny z�téhož roku jsou stále v�provozu a stále jsou předmětem obdivu. Autorem návrhu byl Bohuslav Fuchs. V�těchto lázních se v�roce 1992 konaly Hry bez hranic, třebíčský tým nakonec zvítězil i�ve finále tohoto ročníku na Azorských ostrovech. Na tzv. Kanciborku se nachází Větrný mlýn, který sloužil na úpravu třísla pro koželuhy, dnes již není funkční.
V�Třebíči se nachází také několik městských parků, které jsou rozloženy poměrně rovnoměrně, teméř v�každé místní části se nachází alespoň jeden.
Tvorba parků má v�Třebíči i�svou tradici, například Lorenzovy sady mají svůj počátek již v�roce 1899. V�současnosti je mnoho z�parků městem upravováno. Část nákladů spojených s�těmito úpravami je hrazena z�evropských fondů.
[editovat] Doprava
Již ve starověku vedly v�blízkém okolí Třebíče významné obchodní stezky: Haberská, která vedla přes Čáslavice, Kojetice, Stařeč, Přibyslavice a Brtnici, v�Brtnici se křížila se stezkou Lovětínskou, později zvanou i�Třebíčská stezka, ta vedla od starého Brna, přes Zastávku u�Brna, Vladislav, Trnavu a končila v�Lovětíně. Další důležitou křižovatkou stezek byl tehdejší Brod, ten se nacházel na místě, kde se nachází dnešní Vladislav, zde se křížily stezky Libická a Lovětínská.
Nyní je Třebíč dopravním uzlem okresního významu. Městem prochází silnice první třídy č. 23 (Písek - Brno) a krajská páteřní komunikace druhé třídy č. 360 spojující město s�dálnici D1 u�Velkého Meziříčí. V�těsné blízkosti města odbočuje ze silnice I/23 silnice druhé třídy č. 405 spojující Třebíč s�krajským městem Jihlavou. V�současné době prochází obě krajské komunikace výraznou rekonstrukcí.
Železniční síť Třebíčí vede ve východozápadním směru. V�okolí Třebíče je nejvýznamnější železnice č. 240 z�Jihlavy do Brna. Přímo v�Třebíči se nachází železniční stanice Třebíč a zastávka Třebíč-Borovina. V�současné době se připravuje rekonstrukce a elektrifikace celé železniční trati i�rekonstrukce stanice Třebíč, včetně přednádraží, podle představ OS Metropolis měla rekonstrukce proběhnout již v�roce 2005 a 2006. Poblíž města také vede trať č. 241 z�Vídně do Jihlavy.
Na okraji města se nachází sportovní letiště Západomoravského aeroklubu v�Třebíči. Ve městě funguje městská hromadná doprava, která je ve městě zajišťována devíti linkami autobusů. Dříve se také plánovalo zavedení trolejbusů v�Třebíči. Z�ekologického hlediska ji dnes nahrazují plynové autobusy. Ve městě je postaveno velké autobusové nádraží, které má být modernizováno.
V�Třebíči a okolí existují cyklostezky. V�roce 2007 bylo veřejnou vyhláškou oznámeno zahájení stavebního řízení cyklostezky Jihlava - Třebíč - Raabs an der Thaya. Tuto stavbu ovšem provází problémy s odkupem pozemků. Další cyklostezka nese název Třebíčský okruh a začíná i�končí na tzv. Polance v�západní části města. Další cyklostezka je výhledově naplánovaná na trasu mezi Třebíčí a Dukovanami, má vést souběžně s hlavní silnicí kolem Jaderné elektrárny Dukovany.
[editovat] Hospodářství
Již v�17. století se v�Třebíči silně rozvíjely cechy, v�přehledu cechů z�roku 1763 se již začíná projevovat větší počet zástupců soukenického cechu, bylo rozhodnuto, že Karel Josef z�Valdštejna založí manufakturní výrobu. K�tomu nakonec nedošlo a místní soukeníci nedokázali konkurovat větším dílnám s�manufakturním provozem v�Brně, Liberci nebo Olomouci. V�polovině 19. století již bylo v�Třebíči několik větších dílen koželužnického cechu, byly to dílny Karla Budischowského, jeho bratra Františka Budischowského, dílna Martina Haska (jinde se uvádí i Hasska) a Subakova továrna, tyto měly podle srovnání Jindřicha Chylíka v�roce 1841 vyrábět dohromady 90�000 kůží ročně, brněnská největší továrna, továrna Karla Ignáce Lettmayera, v�tomto srování má za rok v�tuto dobu vyrobit 12�000 kůží za rok. V�roce 1906 prosperovala i obuvnická továrna Cinkajzlova (v matrikách se uvádí i Zinkeiselova) ,
Podle Vlastivědy moravské v Novém městě stávala papírna, která při povodni v roce 1774 byla úplně zničena. Mezi další průmyslové závody měli patřit i lihovary, jež měly k datu vydání publikace (rok 1906) být příslušny ke každému panskému dvoru. Další odvětví byla zastoupena těžením grafitové tuhy u Římova v lokalitě Vísky, důl se měl jmenovat Černý důl. Mezi velké závody patřila i velká papírna u Přibyslavic, na jejímž místě měl stávat železný hamr, ten měli zakoupit a proměnit v papírnu manželé Schneiderovi. V roce 1846 měl papírnu koupit Karel Fundulus z Třebíče, v osmdesátých letech měla být papírna rozšířena a papír se začal vyrábět na moderních strojích ze dřeva, které bylo mleto v mlýnech u Rokštejna a u Sokolí. Papírna v těch letech zaměstnávala asi 150 lidí. Dalším velkým závodem měla být přádelna u Vladislavi, ze které se postupem času stala továrna na čokoládu a k roce vydání publikace měla být továrnou na umělá hnojiva a na klíh. V Okříškách měla být v roce 1892 Františkem Engelmannem z Brna postavena parní pila, která měla posléze přejít do majetku velkostatku. V jehož majetku byl i lihovar.
Průmyslu v Třebíči se začalo dařit až po dovedení železnice v roce 1885, nicméně i do té doby se v třebíči rozvíjí různé cechy, hlavně soukenický a další spojené s tímto cechem. V Třebíči se nacházelo několik mlýnů, na Stařečském potoce ležely Borovský, Janův a Hluchý, na Jihlavce ležely Poušův, Krajíčkův, Churavý a Táborský. V počátcích 20. století v Třebíči byl i parní pivovar, sladovka, elektrárna, lihovar, sodovkárny ZON, octárnu, 2 likérky, 2 cihelny, slévárnu, 2 strojírny, 2 barvírny a knihtiskařství, stavitel, řezbář, 2 sochaři, 2 fotografové. Ve městě byly 2 velkoobchody, 20 kupců a 2 knihkupectví. Ve městě také operovali bankovní ústavy: Obecní spořitelna města Třebíče (založená roku 1861), První občanská záložna v Třebíči (založená roku 1874), Trebitscher Vorschussverein (založená roku 1871) a Rolnická záložna (založená roku 1899). Výroční trhy se ve městě konaly pouze při svátku sv. Jiří v dubnu a při svátku sv. Bartoloměje, dobytčí trhy se konali každé třetí pondělí a městské trhy byly každé pondělí a pátek.
Později svoji činnost ukončily jak Subakova továrna, tak i�továrna Martina Haska, i�během první republiky se v�Třebíči rozvíjel závod Budischowských, později byl zakoupen podnikatelem Tomášem Baťou a v�roce se začal rozšiřovat závod v�Borovině. Další budovy byly postaveny podle návrhů architektů Františka Gahury, Vladimíra Karfíka a Miroslava Lorence. Později, po roce 1948 byly závody zestátněny a přejmenovány na Závody Gustava Klimenta a později i�na BOPO, tato firma se již měla specializovat na boty a ponožky (z�tohoto pochází název firmy, BOty a POnožky). Později v�tomto areálu fungovala i�firma Trepon, ta vyráběla ponožky a v�únoru 2003 na tuto firmu bylo vyhlášeno konkursní řízení, v�roce 2005 bylo zrušeno. Společnost BOPO se taktéž dostala do platební neschopnosti a v�roce 2002 na ní taktéž bylo uvaleno konkursní řízení a posléze byla firma uvedena do likvidace a majetek je prodáván na aukcích.
V�průmyslové zóně na jihovýchodě města působí další společnosti, mimo jiné tehdejší Západomoravské strojírny, které vyráběly pletací stroje, tato spoečnost vznikla transformací z�tehdejších Závodů Gustava Klimenta v�dnešní Borovině, v�roce 1970 byla registrována ochranná známka UNIPLET. Tato společnost byla v�roce 1976 zařazena do společnosti Elitex, pod touto značkou společnost fungovala a exportovala svoje pletařské a punčochářské stroje až do roku 1990. Později byla firma trasformována na akciovou společnostu UNIPLET a. s. a fungovala dále, po roce 2000 byla prodána britské společnosti Monarch Knitting. V roce 2009 společnost UNIPLET usilovala o prodej svých pozemků na Jejkově městu Třebíč, dle územního plánu měl přes tyto pozemky vést obchvat města, tento prodej se neuskutečnil a společnost se rozhodla žalovat město. V listopadu téhož roku energetická společnost E.On odpojila areál společnosti od zdrojů elektronické energie a způsobila tak škody firmám, které sídlí v areálu na Jejkově. V�průmyslové zóně na Jejkově se nachází i�akciová společnost PBS INDUSTRY, její počátky sahají do 19. století, kdy byly založeny společnosti Wallig a Benz, které vyráběly kotle, motory a další průmyslové stroje, v�roce 1948 byly tyto společnosti začleněny do koncernu První brněnské strojírny. Po sametové revoluci byla firma převedena na akciovou společnost.
V�roce 1998 bylo v�územním plánu rozhodnuto o�výstavbě průmyslové zóny Hrotovická, v�roce 2002 byla zahájena výstavba inženýrských sítí a v�roce 2004 byly tyto úpravy dokončeny. Celkové náklady na výstavbu samotné zóny přesáhly 75 milionů korun a byly z�velké části dotovány Ministerstvem pro místní rozvoj a Ministerstvem práce a obchodu, necelých 23 milionů z�této částky bylo samotnou investicí města. Ke konci roku 2007 v�této průmyslové zóně investovalo sedm firem celkem 300 milionů korun. Celkovým počet nových pracovních míst k�31. prosinci 2007 byl 77, plánovaný počet nových pracovních míst v�roce 2009 je 412. Největším investorem v�této zóně má být společnost TEDOM, která investovala 200 milionů korun do závodu pro výrobu motorových vozidel a v�roce 2009 má nabídnout 210 nových pracovních míst, druhým největším investorem v�této zóně se stala společnost S.O.K. stavební, která investovala 40 milionů a v�roce 2009 má nabídnout 110 nových pracovních míst. Dalšími investory jsou (řazení podle výše investice) Envinet, DOMY D.N.E.S, UNICODE SYSTEMS, SKAML a KOVO UNI.
V�roce 2001 bylo založeno zájmové sdružení Rozvoj Třebíčska, města Třebíč, Náměšť nad Oslavou a Jemnice spolu s�Západomoravskou vysokou školou spustily projekt Podnikatelských inkubátorů. Během dalších let byli zajišťováni investoři v�čele s�fondy PHARE, dalšími investory byla města ze sdružení, ministerstvo pro místni rozvoj a další. Stavby osmi inkubátorů byly zahájeny v�květnu 2005, stavby byly dokončeny v�roce 2006, slavnostní otevření třebíčského objektu proběhlo 17. května 2006. V�Třebíči existují dva objekty tohoto projektu, první podnikatelský inkubátor byl postaven v�prostorách bývalého zámeckého velkostatku třebíčského zámku, jeho součástí jsou skladovací prostory a dvacet buněk pro podnikatelskou činnost. Druhým objektem je podnikatelské a výzkumné centrum s�přednáškovými sály, konferenčními místnostmi a dalšími prostory v�části Borovina.
Mezi další třebíčské společnosti patří i�koncern TIPA, pod tento koncern patří společnosti potravinářské, stavební a další. Již v�roce 2002 podle ústavu územního rozvoje byla firma TIPA pátým nejvyšším zaměstnavatelem okresu Třebíč, v�roce 2007 patří k�větším zaměstnavatelům i�její divize TIPA Frost, která v�oblasti nad třebíčským zámkem vyrábí mražené výrobky. Potravinářský průmysl v�Třebíči existuje již od roku 1879, v�tomto roce František Kubeš založil sodovkárnu ZON, tato společnost sídlí od svého počátku v�objektech na Stařečce, po roce 1948 byla znárodněna a po sametové revoluci byla vrácena zpět do rukou Františka Kubeše.
Významným tématem Třebíče jak z�hlediska obyvatel, tak z�hlediska obchodních firem je konkurenční boj hypermarketů a supermarketů. Třebíč byla prvním městem, kde řetězec supermarketů Spar v�roce 2006 postavil supermarket SPAR (do té doby stavěl v�Česku jen hypermarkety Interspar). Výstavba hypermarketu Interspar, v�jehož sousedství se nachází i�diskontní prodejna Lidl, v�roce 2007 zapříčinila problémy místního zastupitelstva. Jednak kvůli spornému prodeji pozemků, jednak kvůli tomu, že příjezd k�prodejně Interspar byl uveden do provozu nezkoulaudovaný.
Již dříve ovšem byly otevřeny jiné supermarkety, mezi prvními byl v�roce 1997 supermarket Delvita , který byl otevřen v�bývalé proluce u�řeky Jihlavy na ulici Smila Osovského, později, v�roce 2006, byly supermarkety Delvita v�České republice převzaty společností Rewe Group a transformovány na supermarkety Billa . O�rok později byla postavena na Táborské ulici Billa, v�tu dobu byl otevřen i�supermarket Prima (později Hypernova, po přestěhování do nové budovy Hyper Albert, v�současnosti Albert Hypermaket) na jižním okraji města. V�roce 1999 byl na Brněnské ulici postaven supermarket Kaufland.
Později, po roce 2000 se začaly budovat levné supermarkety jako jsou Penny Market , Albert (bývalý Sezam), Jednota . V�roce 2006 byl na ulici kpt. Jaroše otevřen historicky první supermarket SPAR v�České republice, všechny ostatní hypermarkety firmy Spar měly do té doby značku Interspar 31. října 2007 byly v�lokalitě Vídeňský rybník otevřeny supermarket Interspar a supermarket Lidl, otevření provázely problémy, protože jeden ze dvou příjezdů nebyl zkolaudován. V�roce 2008 byl otevřen první supermarket v�místní části Borovina, Plus. Nejnovějším nákupním centerem v�Třebíči je nově zbudované OC Stop Shop, ležící na Znojemské ulici naproti hypermarketu Interspar a bývalé prodejně Hypernova, z�tohoto objektu je nyní hala s�neurčitým účelem. Součástí OC Stop Shop je první supermarket Hyper Albert otevřený v�České republice (dříve Hypernova), dalšími většími provozovnami v�OC jsou prodejny elektroniky Okay a Nay Elektrodom. V�květnu 2009 byl hypermarket Hyper Albert přejmenován na Albert Hypermarket a diskont Plus na obchod Penny Market.
Zájem o�výstavbu hypermarketu v�Brněnské ulici projevila společnost Tesco.
V�posledním desetiletí se v�Třebíči, mimo výstavbu obchodních domů, rozvíjí zvláště turismus. Za tuto dobu vznikly v�Třebíči tři informační centra - v�Malovaném domě na Karlově náměstí, u�Zadní synagogy a na Zámku.
Velký krokem kupředu pro rozvoj turismu v�Třebíči bylo zapsání Baziliky sv. Prokopa a Židovského města s�hřbitovem na seznam UNESCO. V�Třebíči díky tomu vznikla naučná stezka po památkách s�audio průvodci a dvě z�již zmíněných infocenter. Rozvoj turistického ruchu prospívá také obchodu. Díky přílivu turistů mohlo vzniknout mnoho nových restaurací v�Židovském městě a také další zařízení pro ubytování turistu, hlavně menší penziony.
O�zápisu památek na seznam UNESCO se v�Třebíči také začalo objevovat větší množství zahraničních turistů. Ti pocházejí zpravidla z�Německa a Rakouska. To je také podmíněno tím, že v�těchto státech má Třebíč svá partnerská města, se kterými spolupracuje i�na poli turistiky. To potvrzuje například umístění směrovky mířící na Třebíč na horu Muckenkogel ležící nad partnerským městem Lilienfeld.
O�tom, že Třebíč je turisticky význačná i�v�evropském pohledu svědčí také výrok předsedy Evropské komise J. M. Barrosa ve speciálním vydání pořadu ČT Otázky Václava Moravce 1.�ledna 2009: "Chci ocenit premiéra Mirka Topolánka, pochopil, že Evropa není jen Brusel, ale také Londýn, Madrid, Praha, Brno nebo Třebíč".
V�Třebíči jsou zastoupeny ubytovací zařízení několika úrovní, malé penziony i�větší hotely, ve městě není žádný hotel většího významu, během několika následujících let se má dobudovat Hotel Joseph 1699 v�bývalém chudobinci v�židovské čtvrti, který je společnou investicí společností EuroAgentur a soukromého investora, hotel byl spolufinancován Evropským fondem pro regionální rozvoj.
[editovat] Kultura
Kulturní vyžití v�Třebíči zajišťuje nově otevřené Divadlo Pasáž na Masarykově náměstí, kino Pasáž a Národní dům. V�Třebíči se konají různé tradiční i�mimořádné kulturní akce. Jsou to každoročně konaný hudební festival Zámostí, každoroční festival židovské kultury Šamajim, každoročně na konci června konaný festival etnické kultury Třebíčský Zvonek a folklorní festival Třebíčské Bramborobraní. Každý rok v�květnu se v�Národním domě koná přehlídka divadelních souborů Divadelní Třebíč, v�březnu se koná Festival divadla 2-3-4 herců, také je Třebíč jedním z�20�měst, ve kterých se odehrává mezinárodní hudební festival klasické hudby Concentus Moraviae. Každý rok se na podzámecké říční nivě a v�centru města konají oslavy zápisu města do seznamu UNESCO, se kterými je spojen průvod historických postav a také prezentace míst zapsaných do seznamu UNESCO.
V�roce 2002 byla v�Zámostí otevřena stálá výstava, která je věnována třebíčskému spisovateli Ladislavu Novákovi. Některá jeho díla jsou vystavena i�ve vinárně Ráchel, která se také nachází v�židovské čtvrti. Ve městě se nachází i�Muzeum Vysočiny Třebíč, které se nachází v�prostorách bývalého zámku, Galerie Malovaný dům v�Malovaném domě a galerie v�Zadní synagoze, výstavy se konají i�v�kulturním centru náležícím k�divadlu Pasáž.
Hudební produkce jsou zajišťovány v�prostorách Národního domu na Karlově náměstí, v�sálech kulturního zařízení Fórum, na Karlově náměstí a v�několika hudebních klubech jako Béčko, Golem (dříve Ponorka, Florida, Black&White), Roxy, Caribic a některých menších klubech.
Třebaže součástí kongresového centra Pasáže je i divadelní infrastruktura, stálou profesionální scénu Třebíč nemá. V Třebíči byla roku 1940 založena a zahájila svou činnost profesionální scéna Horáckého divadla, po válce (1945) přesunutého do Jihlavy, dnes příspěvkové organizace kraje Vysočina.
[editovat] Kulturní spolky
Nejstarším českým spolkem v�Třebíči byla Měšťanská beseda, založená dr. Janem Miloslavem Hanělem roku 1848 a následně obnovená roku 1860. V�pozdějších dobách vznikly ještě:
Po roce 1890 byli ještě založeny: Vzdělávací beseda "Palacký", politický spolek Pokrok, Sporotvní klub, Bruslařský klub, Spolek soukromých úředníků, Československá obchodní beseda, zpěvácký spolek Lumír, Musejní spolek (1898), Průmyslové museum, Spolek katolických dělníků, Katolicko-politická jednota a mnoho dalších spolků, převážně loterních a podporovacích.
Dnes nejvýznamnějším kulturním spolkem je v�Třebíči Městská knihovna.[zdroj?] Prvním krokem k�založení obecní knihovny v�Třebíči bylo ustanovení Spolku pro zakládání knihoven. To se stalo 6. dubna 1885. Zakladateli spolku byli Alois Grimmich, profesor gymnázia Jan Pochop a učitel František Doležel. Ještě toho dne byly sepsány zakládací listiny o�založení veřejné knihovny s�názvem Knihovna pro lid. Jejím prvním působištěm měla být malá místnost v�budově bývalé německé školy na Hasskově ulici. První knihy byly většinou dary od občanů města. Již ve třetím roce měla knihovna úctyhodných 1888 svazků a 177 členů. Během prvních deset let působení veřené knihovny bylo čtenářům zapůjčeno asi 150 000 svazků. Všechny aktivity a nákup knih byly v�té době hrazeny pouze z�příspěvků členů, proto se spolek neustále pokoušel o�zvýšení počtu členů. V�rámci zviditelnění svých aktivit a zlepšení finanční situace spolek uspořádal roku 1885 první dva koncerty, návštěvnost však nebyla vysoká, proto spolek na těchto akcích spíše prodělal. Větší úspěch sklidil až koncert o�svatodušních svátcích roku 1891, kdy bylo vybráno 115�zlatých, které plně připadly knihovně. O�zajištění stálých příjmů bylo postaráno ještě rozmístěním pokladniček po restauracích a vinárnách nebo výnosem z�turnajů v�kuželkách. Knihovně občané pomáhali i�svými knižními dary, někdy velmi hodnotnými. Velký obrat pro knihovnu přišel v�roce 1919, kdy byl schválen zákon o�veřejných knihovnách. Reakcí na něj bylo převzetí spolkové knihovny městem a její přejmenování na Husovu veřejnou knihovnu. Finanční potřeby knihovny byly vyřešeny městskými dotacemi.
Ve třicátých letech knihovna zažívá rozmach, počet výpůjček rostl a knihovna začala vydávat časopis Čtenář, který se stal vůbec druhým časopisem vydávaným knihovnou v�tehdejším Československu. Poměrně často se v�tomto období píše o�knihovně v�novinách, kde je hodnocena velmi kladně.
Období rozmachu končí druhou světovou válkou, kdy je zastaveno i�vydávání časopisu Čtenář. Další rozvoj přichází až po druhé světové válce. Knihovna již natrvalo získává svou vlastní budovu a dále se rozrůstá. Po roce 1993 je přejmenována na Městskou knihovnu v�Třebíči. V�současné době působí knihovna ve třech pobočkách a při ZMVŠ. Má více než 157 000 návštěvníků ročně a zapůjčuje více než 410 000 knih ročně.
Kulturu v�Třebíči podporují též třebíčští skauti, kteří zde působí od roku 1923 a u�jejich zrodu stálo několik významných osobností. Dnes v�Třebíči funguje dohromady 10 oddílů skautů vodních i�pozemních a ke své činnosti využívá několik budov rozmístěných po celém městě, jsou sdruženy ve dvou střediscích. Pozemní skauti fungují pod střediskem s�názvem Srdíčko a vodní pod střediskem s�názvem Žlutá ponorka. Obě střediska mají delší historii a spoustu tradičních akcí.
O�tradici Junáka v�Třebíči svědčí i�to, že v�rámci otevření nového divadla Pasáž v�Třebíči byl jako první velká akce ve dnech 18. až 20. února 2005 prezentován XI.�valný sněm Junáka. V�několika sálech divadla, ve foyer i�v�dalších místech v�Třebíči se jednalo o�budoucnosti skautingu a mimo jiné o�tzv. Chartě českého skautingu.
[editovat] Sport
V�Třebíči existuje více možností sportovního vyžití, ve městě jsou dva atletické stadiony, dvě fotbalová hřiště, plavecký bazén, zimní stadion s�letní umělou plochou, baseballové hřiště, kryté i�venkovní minigolfové hřiště, několik tenisových kurtů, hřiště na petanque budované z�prostředků Evropské unie, hokejbalové hřiště, basketbalová hřiště a další veřejná sportoviště.
Hokejový klub SK Horácká Slavia Třebíč se účastní 1.�ligy ledního hokeje, fotbalový klub HFK Třebíč se účastní Divize D, baseballový klub Třebíč Nuclears hraje Českomoravskou ligu baseballu, tenisový klub HTK Třebíč hraje 2. ligu. Další úspěšní třebíčští sportovci jsou kuželkářka Naděžda Dobešová, která obdržela ocenění Kuželkářka století a několikrát oceněna jako Kuželkářka roku , cyklista Pavel Padrnos, který závodí v�Discovery Channel Pro Cycling Teamu , fotbalista Filip Trojan, který hrál v�týmech VfL Bochum a FC Schalke 04 a hokejisté Patrik Eliáš, Martin Erat a Marek Laš. Každoročně se v�Třebíči a okolí konají FIA rally závody s�názvem Horácká rally. V�roce 2009 bylo oznámeno, že k�areálu krytého bazénu Laguna bude přistavěn aquapark s�atrakcemi.
[editovat] Školství
Podle Vlastivědy moravské byli první vzdělanci v Třebíči učení již v klášteře benediktinů, prof. Dvorský se odkazuje na autora latinského formuláře Liber a missionibus regum (což byl vlastně návod k psaní královských dopisů) z roku 1292, na Zdeňka z Třebíče (Zdenko de Trebecz) a také na císařského notáře Adama, syna Petra z Třebíče, ten měl v roce 1406 potvrdit listiny třebického rychtáře Martina.
První městská škola stála na tehdejší Masařské ulici, byla zřízena v�polovině 15.�století. Podle urbáře byla v�roce 1556 nahrazena školou, která stála blízko Martinské brány, mezi rektory školy patřily např. Mikuláš Rožmberský nebo Eliáš Histurgius Bílský. Další školou, která je zmiňována od roku 1557 je škola bratrského sboru. Na udání rektora městské školy v�roce 1557 měla být Burianem Osovským zrušena, stalo se tomu až po druhém příkazu Ferdinanda I., v�roce 1575 byla škola, spolu se školou v�Ivančicích obnovena a byla pro ni zakoupena budova na Jejkově. Prof. Dvorský uvádí několik absolventů třebíčské školy, kteří pokračovali ve studiích na různých vyšších školách.
Po třicetileté válce měla v Třebíči zůstat pouze škola městská a škola prvního stupně, byla pouze chlapecká a podle zprávy z roku 1671, tam se měla vyučovat matematika, psaní, hudba, němčina, čeština a náboženství v obou jazycích. Po roce 1787 bylo rozhodnuto o stavbě školy na Jejkově, byla postavena v zahradě sousedského špitálu, tam v roce 1847 i vyhořela. Byla znovu vybudována a na tomtéž místě zůstala až do roku 1888, kdy došlo k reorganizaci školských okresů a tato budova se stala městským sirotčincem. V této době, přesněji v roce 1817 byla zřízena i městská dívčí škola. Roku 1874 bylo němci požádáno o zřízení dívčí německé měšťanské školy, později byla založena chlapecká německá škola a po počeštění gymnázia v roce 1888 byla založena i chlapecká měšťanská škola s německou výukou. I česká strana ovšem na konci 19. století nechala založit chlapeckou i dívčí měšťanskou školu. V roce 1906 tak studovalo na třebíčských měštanských a obecných školách 944 žáků v chlapeckých školách, 1014 žákyň v dívčích školách a 225 žáků a žákyň na německé obecné škole. Tyto žáky (celkem 2183 žáků) vychovávalo v totmtéž roce 54 kantorů.
Vyšší školství v 19. století mělo v Třebíči také zastoupení, v roce 1871 bylo založeno gymnázium Třebíč, prvním ředitelem byl ustanoven prof. Alois Vaníček, do roku 1873 probíhala výuka v češtině. Až do roku 1888 probíhala výuka některých tříd pouze v německém jazyce, ale již v roce 1880 byla znovuobnovena výuka 3. třídy v jazyce českém, později i čtvrté. Do té doby se učily česky pouze první dvě třídy. V roce 1886 byla založena pokračovací průmyslová škola a na ní i odborný kurs obuvnický. V roce 1901 byla otevřena česká dvoutřídní obchodní škola, o rok později i jednoletý kurs pro dívky. V týž škole se učily i učňové pokračovací obchodnické školy. Také byla založena dvoutřídná Zimní hospodářská škola, která učila děti zemědělců pouze v zimním období.
Ve městě se nachází jedna soukromá vysoká škola, založena v�roce 2003, a to Západomoravská vysoká škola Třebíč. Dále je ve městě devět středních škol, z�toho dvě gymnázia (jedno klasické, jedno katolické), čtyři odborné školy, jedna hotelová a jedna ekonomická škola, další střední školou je soukromá střední škola řemesel a podnikání. Základních škol se v�Třebíči nachází osm, z�nich jedna věnující se dětem s�různými postiženími, další školou je Základní umělecká škola Třebíč.
V�Třebíči se nacházejí i�další výchovné a zájmové činnosti. Existují zde skautské i�sokolské oddíly, podprahový klub Zámek, studentský klub Halahoj, dům dětí a mládeže Hrádek pořádající zájmové činnosti a další skupiny pro děti a mládež.
[editovat] Média
V�Třebíči vychází dlouhodobě radniční měsíčník Třebíčský zpravodaj, od roku 1977 vycházel pod názvem Zpravodaj města Třebíče jako sborník informací formátu A5, od roku 1991 vychází pod názvem Třebíčský zpravodaj, od roku 2006 jako plněbarevný magazín velikosti A4. Jeho vydávání je plně v�režii třebíčské radnice, odpovědným redaktorem je Milan Krčmář, tisk a distribuci zajišťuje společnost Yashica. Dalšimi tištěnými médii vycházejícími v�Třebíči jsou Horácké noviny (dříve noviny Jiskra), které vychází od roku 1990 , vychází dvakrát týdně a to v�úterý a v�pátek. Třebíčské noviny byly dalšími novinami a vycházely od roku 1995 do roku 1996. Dnes v�Třebíči vychází měsíčník, který se také jmenuje Třebíčské noviny, ovšem s�předchozím periodikem nemá nic společného a je odnoží Jihlavských listů, vydávaných dvakrát týdně pro celý kraj Vysočina. Vltava-Press vydává i�regionální deník, Třebíčský deník.
V�říjnu 2008 město Třebíč navázalo spolupráci s�TV Prima a v�pořadu Minuty regionu - Zrcadlo vašeho kraje jsou vysílány zprávy třebíčské radnice. , ZŠ Na Kopcích v�roce 2006 navázala spolupráci s�ČT24 a jejím projektem Digitální vesnice, příspěvky jejích žáků jsou tak vysílány na ČT24. Rozhlasové vysílání v�Třebíči je pouze regionální, v�Třebíči nesídlí žádná stanice, nejbližší regionální stanice sídlí v�Jihlavě, jsou to Hitrádio Vysočina a Český rozhlas Region. Město Třebíč mimo jiné používá k své propagaci i moderní komunikační média, mimo jiné i server pro sdílení videozáznamů YouTube a mikroblogovací systém Twitter.
[editovat] Slavní rodáci a čestní občané
Rodáky a významnými obyvateli města jsou například sportovci (Patrik Eliáš, Martin Erat), umělci (Ladislav Novák, Miroslav Donutil), politici (armádní generál Jan Syrový, MUDr. Jaroslav Zvěřina, generál Ludvík Svoboda) a další.
Mnohým z�těchto postav, ale i�dalším z�celé České republiky, bylo uděleno čestné občanství města. Udělováno je významným osobám, které se zasloužily o�Třebíč nebo o�České země. Kontroverzními osobami v�seznamu jsou prezidenti z�dob před Sametovou revolucí.

Summary:
Třebíč ( Třebíč [ˈtr̝̊ɛbiːtʃ]�IPA, rod ženský, ale původně mužský, německy Trebitsch ) je město s�rozšířenou působností, nacházející se na západě Moravy, v�jihovýchodní části kraje Vysočina, a je po Jihlavě jeho druhým největším městem. Leží na řece Jihlavě 30�km jihovýchodně od krajského města Jihlavy a 56�km západně od bývalého zemského města Brna. Nadmořská výška města se pohybuje mezi 392 m�n.�m. (u�Palečkova mlýna při řece Jihlavě) a 503�m�n.�m. (Strážná hora s�Kaplí Povýšení sv. Kříže).
Třebíč má k�roku 2009 38�678 obyvatel. Počátky města souvisí se založením benediktinského kláštera nad řekou Jihlavou roku 1101, na jehož místě se dnes nachází zámek. První písemná zmínka o�městě, kterou je listina opata Martina, pak pochází z�roku 1277. Městská práva obdrželo město od markraběte Karla roku 1335, díky tomu získalo i�právo opevnit se hradbami a příkopy. V�dobách svého největšího rozmachu byla Třebíč po Olomouci�a Brně nejvýznamnějším střediskem na Moravě, statky zdejšího kláštera dosahovaly téměř až k�Opavě. Počet obyvatel začal vzrůstat až po druhé světové válce spolu s�výstavbou rodinných domů a�následně velkých panelových sídlišť, z velké části coby domovů pro zaměstnance nově budované elektrárny v Dukovanech. Dnes je Třebíč důležitým centrem západní Moravy a okresu Třebíč.
Rozloha Třebíče činí 56 km2 a město je členěno do 17 částí, z�nichž se 10 nachází přímo ve městské zástavbě a zbylých 7 v�blízkém okolí. V�roce 2008 bylo zveřejněno usnesení rady města, že město Třebíč hodlá usilovat o�dosažení titulu statutárního města.


[editovat] Fyzikální vlastnosti
Tau Ceti je s velkou pravděpodobností osamocená hvězda. Ve vzdálenosti 10,8�obloukových vteřin od ní se ale nachází slabá hvězda o hvězdné velikosti 13,1�magnitudy, která by s ní mohla být gravitačně vázaná. [A 2]
Tau Ceti je hvězda spektrální třídy G stejně jako Slunce, ale se spektrální třídou G8 je pozdějším typem hvězdy než Slunce se spektrální třídou G2. Tento rozdíl je dán oproti Slunci nižší povrchovou teplotou hvězdy 5070�°C�(5344±50K). Obě hvězdy patří do hlavní posloupnosti třídy svítivosti V. Nachází se ve stabilní fázi přeměny vodíku termojadernou fúzí na helium. Rozdíly ve fyzikálních vlastnostech hvězd jsou dány především jejich rozdílnou hmotností, což také odráží jejich umístění blízko linie takzvané hlavní posloupnosti na Hertzsprung-Russellově diagramu. Hmotnost Tau Ceti má 0,77�hmotnosti Slunce. Hvězda stráví na hlavní posloupnosti 12� miliard let, tedy o miliardu let déle než Slunce.
Při astrometrickém radiálním měření rychlosti hvězdy nebyli na blízké oběžné dráze hvězdy zjištěni žádní průvodci typu horkých Jupiterů.
Většina fyzikálních vlastností hvězdy byla zjištěna spektroskopickým měřením. Porovnáním spektra hvězdy s počítačovými modely byla zjištěna hmotnost, stáří, poloměr a svítivost hvězdy. Astronomickými interferometry byl změřen průměr Tau Ceti. Při měření se využila dlouhá základna, aby bylo možno měřit i velmi malé úhlové vzdálenosti (mnohem menší než je možné měřit klasickými teleskopy. Průměr Tau Ceti je 77,3%�(±0,02)�průměru Slunce, což odpovídá velikosti, která se také od hvězdy s 0,75�hmotnosti Slunce očekává.
[editovat] Rotace
Doba otočky kolem vlastní osy Tau Ceti byla změřena pravidelně se opakujícími změnami emisí ve spektrálních čarách H a K jednou ionizovaného vápníku (Ca II). Spektrální čáry světla hvězdy jsou ovlivněny magnetickou aktivitou povrchu hvězdy, odchylky odpovídají času, který aktivní oblasti hvězdy potřebují pro jednu otočku kolem hvězdy. Tímto způsobem byla určena doba rotace Tau Ceti na 34 dní.
Rychlost rotace hvězdy ovlivňuje na základě Dopplerova jevu šířku spektrálních čar ve spektru hvězdy. Měřením šířky linie ve směru pozorovatele zjistíme složku rotační rychlosti. Pro Tau Ceti je:
Rychlost rotace na rovníku je veq a i udává (neznámý) úhel sklonu rotační osy vůči pozorovateli. Z rotační periody a z průměru Tau Ceti vychází rychlost rotace na rovníku 1�km/s, přičemž úhel sklonu osy rotace i vůči Zemi byl odhadnut na 42 stupňů. Pro typickou hvězdu G8 je rychlost rotace na rovníku necelých 2,5 km/s. Relativně malá hodnota znamená, že osa rotace Tau Ceti je k Zemi nakloněna jedním ze svých pólů. Šířka spektrálních čar hvězdy je také mimo rotace (anglicky pressure broadening) ovlivněna tlakem. Záření může být ovlivněno přítomností jiných částic. Šířku spektrálních čar hvězdy ovlivňuje také tlak na povrchu hvězdy. Tlak zase závisí na teplotě a tíži na povrchu hvězdy. Tímto způsobem se dá vypočítat úniková rychlost z povrchu hvězdy, u Tau Ceti je g = 251 m/s², což se blíží únikové rychlosti z povrchu Slunce, která je g = 272,7 m/s².
[editovat] Metalicita
Chemické složení hvězdy dává důležité důkazy o jejím vývoji, především o době vzniku hvězdy. Mezihvězdné prostředí z prachu a plynu, ze kterého vznikají hvězdy, se skládá hlavně z vodíku a helia a ze stopového množství těžších chemických prvků. Protože hvězdy neustále vznikají a zanikají, obohacuje se mezihvězdné prostředí těžšími prvky. Proto lze najít v atmosférách mladších hvězd vyšší podíl těžších prvků než v atmosférách starších hvězd. Těžší prvky nazývají astronomové kovy, a jejich podíl se nazývá metalicitou. Metalicita hvězdy se udává podílem železa (Fe) a vodíku (H) a atmosféře hvězdy.
[editovat] Porovnání metalicity se Sluncem
Logaritmus relativního podílu železa se porovná s podílem železa a vodíku v atmosféře na Slunci. V případě Tau Ceti je atmosférická metalicita:
To odpovídá třetině stejného podílu Slunce. Starší měření udávaly data kolem -0,13 a -0,60.
Nižší podíl železa znamená, že je Tau Ceti starší než Slunce. Její odhadovaný věk je 10 miliard let. To je značný podíl celkového věku celého viditelného vesmíru. Slunce je staré pouze 4,57 miliard let.
[editovat] Svítivost a proměnnost
Protože svítivost Tau Ceti je pouze 52% svítivosti Slunce, leží zóna života hvězdy mezi 0,6 až 0,9 astronomickými jednotkami. Zóna života je ve Sluneční soustavě přibližně mezi 0,85 až 1,6 AU. Aby hypotetická planeta obdržela stejné množství záření jako Země, musela by v systému Tau Ceti být ve vzdálenosti 0,7 AU. To je ve Sluneční soustavě přibližně vzdálenost Venuše od Slunce.
Chromosféra – atmosféra hvězdy nad zářící fotosférou – nevykazuje v současné době žádnou magnetickou aktivitu, což dokazuje stabilní zářivý výkon hvězdy. Devítiletá studie teploty, granulace a chromosféry nevykázala žádné systematické změny jasnosti hvězdy. Emise H a K linií a Ca II ukázaly možný jedenáctiletý sluneční cyklus, který je ale v porovnání se Sluncem relativně slabý. Existují domněnky, že se hvězda nyní nachází v době nízké aktivity, v období nízké tvorby slunečních skvrn. Toto období je porovnatelné s Maunderovým minimem z období 1638 - 1715, kdy na Zemi zavládla takzvaná malá doba ledová.
[editovat] Prachový disk
Neobvykle silné záření v infračervené oblasti spektra, které přichází ze systému Tau Ceti, je důkazem přítomnosti prachového disku v okolí hvězdy. Částečky prachu jsou zářením hvězdy ohřáty a září proto v oblasti infračerveného záření. V roce 2004 mohl tým britských astronomů, pod vedením Jane Greavesové, na velice citlivých infračervených záběrech James-Clerk-Maxwellova teleskopu na Mauna Kea na Havajských ostrovech najít plochý prachový disk o teplotě 210�°C. Protože jsou částečky prachu tlakem záření a jinými mechanismy v krátké době vypuzeny z�okolí hvězdy, může prachový disk existovat pouze, je-li prach doplňován kolizemi mezi těžšími tělesy. Při stáří Tau Ceti se jedná o prach z existujících těžších těles (anglicky debris disc), nikoli o prach, který pochází z doby vzniku hvězdy, a ze kterého teprve vznikají nové planety. Disk tvoří symetrickou strukturu a má vnější okraj ve vzdálenosti 55 AU. Struktura záření dokazuje mezeru ve vzdálenosti 10 AU.
Ve Sluneční soustavě také najdeme podobný prachový disk. Je to Kuiperův pás ve vzdálenosti 30�až�50�AU za oběžnou dráhou Neptuna. Množství prachu v disku u Tau Ceti je však zhruba 12�krát větší než v Kuiperově pásu. Z toho lze usoudit, že se v disku nachází hmota 1,2�Zemí v objektech větších než 10�km. Kvůli tomu se naděje na komplexní život u Tau Ceti snížila, planety by tu dostávaly 10�krát více těžkých zásahů než Země.
Jestliže by v systému existoval plynný obr velikosti Jupitera, mohl by za určitých podmínek dráhy asteroidů a komet odklonit a jiné planety chránit.[A 3][A 4] Tau Ceti ukazuje, že s přibývajícím věkem hvězdy svůj prachový disk ztratit ze své planetární soustavy nemusejí. Hvězdy se silnými prachovými disky jsou ve vesmíru časté. Přesto je možné se ztrátou prachu počítat. Hustota prachu podle dnešních modelů okolo Tau Ceti (o stáří 4,4 až 12 miliard let) je pouze 1/20 prachového disku, který obklopuje například hvězdu Epsilon Eridani o stáří 0,73 miliard let. Slunce staré 4,5 miliard let má ve své planetární soustavě prachu velice málo, takže mezi obě hvězdy hmotností svého prachového disku vůbec nezapadá. To by mohlo ukazovat, že Slunce představuje výjimku. Nejspíš v jeho mladých letech došlo k blízkému setkání s jinou hvězdou, která jej zbavila většiny komet a asteroidů. Hvězdy s velkými prachovými disky změnily představy astronomů o vzniku planet. U hvězd, kde prach neustále vzniká kolizemi těles, planety vznikají snadněji.
[editovat] Pohyb hvězdy a vzdálenost od Země
Tau Ceti má roční pohyb po obloze 2�obloukové vteřiny,[A 5] je relativně vysoký a je důkazem blízké vzdálenosti ke Slunci. Díky blízkosti ke Slunci může být měřením paralaxy dobře určena vzdálenost hvězdy, která je 271,18±0,80�mas (milliarcsecond = tisícina úhlové vteřiny), což odpovídá 11,9�světelným rokům nebo 3,65�parsekům. Hvězda je na 29. místě v seznamu nejbližších hvězd Zemi.
Radiální rychlost hvězdy není možné jako vlastní pohyb hvězdy pozorovat přímo, ale musí se určit pozorováním spektra hvězdy. Vzdaluje-li se hvězda, posunují se na základě Dopplerova jevu spektrální čáry ve směru delších vlnových délek. Analogicky přibližuje-li se hvězda, linie se posunují do kratších vlnových délek. Její radiální rychlost je�-16km/s a v současné době se přibližuje ke Slunci.
Se třemi veličinami: známou vzdáleností, vlastním pohybem hvězdy a radiální rychlostí lze spočítat celkovou rychlost pohybu hvězdy. Rychlost pohybu hvězdy je 37km/s relativně ke Slunci.[A 6] S tímto lze dále vypočítat oběžnou dráhu hvězdy v Mléčné dráze. Dráha má vůči galaktickému disku relativně vysokou excentricitu 0,22 a průměrnou vzdálenost od centra galaxie 32�000 světelných let (9700 pc). Současná vzdálenost Tau Ceti od centra galaxie odpovídá vzdálenosti Slunce od centra galaxie, 25� 900 světelných let (7940 pc).
[editovat] Hledání života a planet
Hlavní příčina, která budí zájem na průzkumu Tau Ceti, je její podobnost se Sluncem a z toho plynoucí možný výskyt planet a života. Tato příčina po desetiletí inspiruje autory science-fiction. Tau Ceti je osamocená hvězda, což může mít příznivé důsledky pro vznik planet, protože při svém vzniku nejsou gravitačně rušeny dalšími hvězdami. Takzvaná Drakeova rovnice je matematický zápis pravděpodobnosti, který teoreticky umožňuje spočíst počet inteligentních forem mimozemského života ve vesmíru, se kterými je možné navázat kontakt. Kdyby mimo jiné hvězda zářila víceméně stabilně a dostatečně dlouho, mohl by na případných planetách v její blízkosti vzniknout život.
Detailní pozorování radiální rychlosti Tau Ceti do dnešní doby neodhalilo žádné periodické změny, které by se daly připsat na vrub planetám. Měření rychlosti dosáhlo přesnosti 11m/s v časovém intervalu pěti let. Tento výsledek vylučuje existenci horkých Jupiterů. Je také vyloučena existence planety s hmotností větší než Jupiter s oběžnou dobou kratší než 15 let. Tento výsledek ale nemůže vyloučit existenci planety, jejíž oběžná dráha je kolmo z pohledu od Země. Dodatečně byla hvězda v roce 1999 prozkoumána širokoúhlou planetární kamerou „Wide Field and Planetary Camera“ Hubbleova dalekohledu, která měla za úkol najít slabé průvodce hvězdy. K�hranici rozlišení dalekohledu nebyl nalezen žádný průvodce.
Přesto není vyloučeno, že menší planety do velikosti Země hvězdu obíhají. Nepřítomnost horkých Jupiterů uvnitř zóny života je důležitá podmínka oběžných drah planet velikosti Země pro jejich stabilitu, protože vylučují stabilní oběžnou dráhu planety. Také existence prachového prstence kolem hvězdy zvyšuje předpoklad pro existenci kamenných planet. Ale u hvězd s menší metalicitou, což je také Tau Ceti, statistické průzkumy ukazují menší pravděpodobnost existence planet.
Jestliže budou nalezeny planety, je možné v budoucnosti s dalekohledy s vyšším rozlišením pátrat v atmosférách planet po známkách vody a teplotách příznivých pro život. Život by měl být poznat ze složení atmosféry planety, které je netypické pro anorganické procesy. Například vysoký podíl kyslíku v atmosféře Země může být známkou života na Zemi.
Terrestrial Planet Finder by měl být teleskopem určeným k hledání stop života ve vesmíru. Bude mít vysoké optické rozlišení a schopnost zastínit světlo hvězdy, čímž bude více umožněno najít nové planety do velikosti Země. Jeho spektroskop bude schopen prozkoumat světlo případné planety a určit složení její atmosféry.
Poslední projekt na hledání inteligentního života u hvězdy byl projekt OZMA, který se v roce 1960 při hledání inteligentního mimozemského života (Search for Extraterrestial Inteligence: SETI) u Tau Ceti a Epsilon Eridani pokusil najít rádiové signály umělého původu. Projekt řídil astronom Frank Drake, který vybral obě hvězdy pro jejich podobnost se Sluncem. Po dobu dvou set pozorovacích hodin však nebyly objeveny žádné signály umělého původu. I následující pokusy najít u Tau Ceti signály umělého původu proběhly do dnešní doby bez úspěchu.
Neúspěšné pokusy najít v systému Tau Ceti známky života však na úsilí hledačů neubraly. V roce 2002 vytvořily astronomky Margaret Turnbullová a Jill Tarterová pod jedním z podprojektů SETI, „projektem Phoenix“ katalog „Nearby Habitable system“ (HabCat). Seznam obsahuje 17�000�teoreticky možných obyvatelných systémů, což je přibližně desetina objektů katalogu Hipparcos. V následujícím roce vybrala Turnbullová třicet z 5�000�hvězd do vzdálenosti sto světelných let od Slunce, u kterých je největší šance výskytu života (mimo jiné také Tau Ceti). Hvězdy budou základem pro měření radioteleskopické sítě Allen Telescope Array. Vybrala Tau Ceti mezi pět nejžádanějších hvězd, které by měly být prozkoumány kosmickým teleskopem Terrestrial Planet Finder. Komentovala výběr slovy:

Summary:
Tau Ceti ([taʊ ˈʦeːti]�IPA (τ�Ceti, zkráceně: τ�Cet) je 11,9�světelných let vzdálená žlutá hvězda hlavní posloupnosti v�souhvězdí Velryby. Z�pohledu ze Země je po alfě Centauri A druhá nejbližší hvězda podobná Slunci (anglicky solar analog) spektrální třídy G8V.
Hvězda nemá žádné tradiční jméno. Název Tau Ceti je pojmenování podle Bayerova označení hvězd. Tau (τ) je písmeno řecké abecedy, Ceti znamená příslušnost ke souhvězdí Velryby (latinsky Cetus).
Tau Ceti je ze Země vidět pouhým okem jako slabá hvězda třetí magnitudy. Při�pohledu od Tau Ceti směrem k Zemi by bylo pouhým okem vidět Slunce jako jasnější hvězda v�souhvězdí Pastýře.[A 1] Podobně jako u Slunce je většina nejbližších hvězd červenými trpaslíky spektrální třídy M, a jsou pouhým okem neviditelné. Nejbližší hvězda u Tau Ceti je 1,6�světelného roku vzdálená YZ Ceti. Druhá nejbližší hvězda, Luyten 726-8 je od Tau Ceti vzdálená 3,19�světelných let.
Hvězda Tau Ceti byla cílem hledání mimozemské inteligence v rámci programu SETI. Do dnešní doby však nebyl pomocí astrometrických metod a změn radiální rychlosti hvězdy žádný průvodce hvězdy nalezen. Dnešními metodami lze však vyloučit přítomnost hnědého trpaslíka. Hvězda má menší metalicitu než Slunce a je proto malá pravděpodobnost v její blízkosti najít kamenné planety zemského typu. Hvězda má ve svém okolí 12�krát�více materiálu než Slunce, materiálu pro tvorbu planet je tedy v jejím okolí dostatek. Prachový prstenec kolem Tau Ceti musí mimo jiné obsahovat asteroidy a komety. Z�tohoto důvodu by měla být hypotetická planeta vystavena zásahům asteroidů a komet více než Země. Přítomnost velkého množství asteroidů nemá příznivý vliv na případný život u Tau Ceti, ale její podobnost se Sluncem vzbudila celosvětový zájem.