[szerkesztés] Nevének eredete
A Törökország szó alapját képező török melléknév/főnév valószínűleg a göktürk vagy köktürk („törökök gyökere”) népcsoport türük szavából származik (i. sz. 8. század), mellyel magukat nevezték. A szó talán a tatárjárás környékén kerülhetett át a magyar nyelvbe, majd az ü hang nyíltabbá vált. A türük szó a török nyelvbe türk formában öröklődött tovább.
A türk szó régi jelentése „erős”. A Törökországot jelölő Türkiye összetétel -iye ragja arab eredetű; jelentése: „tulajdonos” vagy „valamihez kapcsolódó”. A legtöbb nyelvbe a középkori latin Turchia alakból került át, i. sz. 1369 körül.
A Törökország (Türkiye) nevet hivatalosan az 1921-ben készült első török alkotmányban rögzítették először. A köztársaság kikiáltása után az 1924-es alkotmányban is megerősítették.
[szerkesztés] Földrajz
[szerkesztés] Tájegységek
Az országot az európai és török geográfusok más-más szempontok szerint osztják különböző tájegységekre. Az európai felfogás az alábbi egységekre tagolja az oszágot :
A török geográfusok hét fő földrajzi régiót különböztetnek meg, melyeket tájegységekre bontanak.
[szerkesztés] Domborzat
Törökország Ázsia nyugati részén fekszik. A Kis-Ázsiai félsziget egy központi fennsíkból és keskeny tengerparti síkságokból áll, északon a Pontuszi, délen a Toros-hegylánc határolja. Keleten is hegyvidék található, itt ered az Eufrátesz, a Tigris és az Araksz folyó, itt fekszik a Van-tó, valamint az Ararát hegy Törökország legmagasabb pontjával (5166�m). Az ország területének 80%-a 500 méternél magasabban fekszik a tengerszint felett, partvonala 8372�km hosszú, határain belül 15 sziget fekszik, és két tengerszorosa van, a Boszporusz és a Dardanellák.
Törökországban Anatólia geológiai sajátosságai miatt előfordulnak erős földrengések is.
[szerkesztés] Vízrajz
Törökország folyói közül a leghosszabbak az Eufrátesz (1263�km), a Kızılırmak (1151�km), a Sakarya (824�km) és a Murat (722�km). Anatólia területén körülbelül 50 nagyobb és 200 kisebb tó fekszik (összesen 9423�km² ) ezek közül a legnagyobb a Van-tó. A másik említésre méltó tó a Tuz-tó, ami szó szerint „sós tavat” jelent, mérete a lehullott csapadék mennyiségétől függően változik, peremét lerakódott só borítja.
[szerkesztés] Éghajlat
Törökország régióinak éghajlata igen változatos. Az égei- és földközi-tengeri területeken mediterrán éghajlat a jellemző, enyhe, esős telekkel, meleg, száraz nyarakkal. Az átlagos maximum hőmérséklet a nyári hónapokban 33-34�C°, télen a hőmérséklet nem süllyed 8-10�C° alá. A csapadék átlagértéke 580 és 1300 milliméter között váltakozik. A fekete-tengeri területek csapadékban gazdagok, 1400 milliméternyi átlaggal, nedves szubtrópusi éghajlattal. A régió keleti részein enyhébb az időjárás, nyugaton szárazabb. A középhőmérséklet télen 7�C°, nyáron 23�C°.
A hegyvonulatok megakadályozzák a mediterrán éghajlati hatást az anatóliai területeken, így itt kontinentális éghajlat uralkodik. A keleti részeken (Örmény-magasföld) tipikus magashegységi éghajlat a jellemző: kemények a telek, akár −30�°C vagy −40�°C is előfordulhat, a hó pedig akár 120 napig is megmaradhat. Nyugaton (Anatóliai-fennsík) a téli hőmérséklet átlagértéke 1�°C, a nyarak melegek, szárazak, gyakran 30�°C fölötti hőmérsékletűek, az éghajlat száraz sztyepp-jellegű. A csapadék éves mennyisége 400 milliméter, május a legcsapadékosabb, július és augusztus a legszárazabb hónap.
[szerkesztés] Élővilág, természetvédelem
[szerkesztés] Nemzeti parkjai
Törökországnak jelenleg (2008) 33 nemzeti parkja van (más források szerint 39 ), melyek összterülete 877�771 hektár. Az első nemzeti parkot 1958-ban hozták létre. A török nemzeti parkok egyik jellegzetessége, hogy többségük nem csak természeti, de történelmi kincseket is őriz, ilyen például az Antalya tartománybéli Beydağları Parti Nemzeti Park, ahol Phaselis és Olimpos ókori városok romjai találhatóak, vagy a szintén antalyai Köprülü Kanyon Nemzeti Park, ahol például a ciprusfélék közé tartozó Cupressus sempervirens fák a világon egyedülálló módon összefüggő erdőt alkotnak. A legtöbb nemzeti park erdős területeken található, van azonban néhány, amely a sztyeppék élővilágát hivatott megóvni, ilyen például a Kelet-anatóliai régió Munzur Völgyi Nemzeti Parkja, mely farkasoknak, rókáknak, vad kecskéknek, sasoknak ad menedéket.
[szerkesztés] Természeti világörökségei
Törökországban jelenleg kilenc világörökségi helyszínt tartanak számon, ebből hét kulturális, kettő pedig kulturális/természeti jellegű. Ezen utóbbiak név szerint Kappadókia sziklatemplomai és Pamukkale mészkőképződményei (Hierapolisz ókori városa mellett). A török kormány további 19 helyszínt szeretne a világörökség részévé nyilváníttatni.
[szerkesztés] Történelem
Anatólia (Kis-Ázsia) az ókorban több civilizációnak és királyságnak volt a bölcsője. Területén az I. e. 7. évezredben élte fénykorát a legkorábbi ismert városok közé tartozó Çatal Hüyük. Később több ókori birodalom területe is részben átnyúlt Anatóliába, vagy itt volt a központja. Éltek itt például akkádok, asszírok és hettiták. A Hettita Birodalom bukása után Phrügia és Lüdia uralta a nyugati partokat, ahogy az ókori görög kultúra terjedni kezdett. A terjeszkedést egyedül a távoli Perzsa Birodalom fenyegetése akadályozta meg. Ahogy a perzsák egyre hatalmasabbak lettek, az anatóliai kikötők is úgy lettek egyre gazdagabbak. Uralmukat végül Nagy Sándor törte meg, mikor győzelmet aratott III. Dareiosz felett. Halála után a birodalmat hadvezérei egymás között osztották fel, miközben folyamatosan védeniük kellett a területeiket a pergamoni, pontoszi, egyiptomi és más uralkodók támadásaitól.
A rómaiak úgy erősítették meg uralmukat a régióban, hogy helyi kormányzásra bízták a területeket, ami hatékonynak bizonyult; és katonai védelmet is biztosítottak. Nagy Konstantin idején épült ki az „új birodalom”, melynek székhelye Konstantinápoly lett. A térségben a 7. század óta folyamatos háborúskodás zajlott a muszlimok ellen. Végül a szeldzsukok a 11. században egyesítették a számos anatóliai fejedelemséget, a terület egészen a 14. század elejéig a kezükben maradt.
A szeldzsukok közül 1299-ben kiváló, folyamatosan terjeszkedő oszmánok a 15. században, Konstantinápoly elfoglalásával megdöntötték a Bizánci Birodalmat, melyet kiterjesztettek a Földközi-tenger keleti részére. Határai I. Szulejmán uralkodása idején a Perzsa-öböltől egészen Magyarországig és Egyiptomtól a Kaukázusig húzódtak. A 19. században ébredő balkáni nacionalizmus és az első világháború okozta a folyamatosan gyengülő birodalom széthullását.
Az Oszmán Birodalom utolsó évtizedeiben az államot egy heterogén, nacionalista, alkotmánypárti politikai tömörülés, az Ifjútörök mozgalom irányította, 1908-tól kis megszakítással 1918-ig. Hivatalos szervezetük az Egység és Haladás Mozgalma (Ittihád ve Terakki Dzsemijeti) volt, melynek egy szélsőségesen nacionalista, Talát, Enver és Dzsemal pasa által fémjelzett csoportosulása gyakorolta a tényleges hatalmat. Az ifjútörökök nevéhez fűződik az örmény népirtás, melynek során mintegy másfél millió örményt telepítettek ki és mészároltak le 1915 és 1917 között. Ugyancsak az ifjútörök vezetés nyomására lett a birodalom Németország szövetségese az első világháborúban.
Az elvesztett háborút lezáró sèvres-i békeszerződés ellen a törökök katonai ellenállást szerveztek. A török függetlenségi háború (1919-1923) során a Musztafa Kemal, İsmet İnönü, Kazım Karabekir és más tábornokok által vezetett török haderők kiszorították az angol, olasz, görög és francia csapatokat, valamint megalakult a Török Nemzeti Országgyűlés, melyet azonban a szultán és kormánya nem volt hajlandó elismerni. 1922. november 1-jén az ankarai országgyűlés eltörölte a szultanátust, majd a sèvres-i döntéseket felülbíráló lausanne-i békeszerződés megkötése után, 1923. október 29-én kikiáltották a köztársaságot. Az ország vezetője, Musztafa Kemal Atatürk, modern, világi és Nyugat-orientált államot hozott létre drasztikus reformok segítségével. A 20. század során több katonai puccs történt az országban, az utolsó 1980-ban. Törökország 1952-ben lett a NATO tagja, és célul tűzte ki az Európai Unióhoz való csatlakozást. A ciprusi török jelenlét, a régóta tartó kurd felkelés keleten, és az iszlám növekvő politikai jelenléte táplálja a közéleti vitákat, és befolyásolja az ország nemzetközi kapcsolatait és az uniós csatlakozási tárgyalások kimenetelét.
[szerkesztés] Államszervezet és közigazgatás
[szerkesztés] Alkotmány, államforma
 Az 1982. évi alkotmány demokratikus, világi, parlamentáris kormányformát ír elő, erős elnöki hatalommal és független bíróságokkal. Biztosítja a nemzetközileg elismert emberi jogokat, amelyeket vészhelyzetben korlátozni lehet, és nem lehet őket az állam egységének megsértésére vagy nem-szekuláris nem-demokratikus kormány létrehozására felhasználni.
[szerkesztés] Törvényhozás, végrehajtás, igazságszolgáltatás
A köztársasági elnököt 7 évre választják és nem választható újra.
Az egykamarás török parlament, a Nagy Török Nemzetgyűlés vagy Türkiye Büyük Millet Meclisi a törvényhozó testület. 550 tagját arányos képviselet elve alapján választják 5 éves periódusra, a jelenlegi (2007) képviselők közül 52 nő. Egy pártnak a szavazatok legalább 10%-át kell megszereznie országos szinten a parlamentbe bejutáshoz. A parlamentben az AKP van többségben, a miniszterelnök Recep Tayyip Erdoğan, a köztársasági elnök pedig Abdullah Gül (volt külügyminiszter).
Törökországban a kisebbségi nyelveket nem ismerik el, az ország és az oktatás hivatalos nyelve a török.
[szerkesztés] Politikai pártok
2004-ben 50 regisztrált politikai párt volt Törökországban, változatos politikai ideológiákkal, a szélsőjobboldaltól egészen a szélsőbaloldalig. 2007-ben három párt került be a parlamentbe, Igazság és Fejlődés Pártja (AKP), a Köztársasági Néppárt (CHP), melyet Atatürk alapított, és a Nemzeti Mozgalom Pártja (MHP). A Demokratikus Társadalom Pártja (DTP) által támogatott független jelöltek közül 20 fő jutott képviselői mandátumhoz, akik a parlamentben létrehozták a DTP frakcióját.
[szerkesztés] Közigazgatási felosztás
Törökország közigazgatási egységei egymással szorosan összefüggő, hierarchikus rendbe illeszkedő egységek, melyek elnevezése és egymással való kapcsolata némileg eltér a Magyarországon megszokott fogalmaktól. Az ország tartományokból áll, melyeket ilcsékre (körzet) osztanak. Az ilcsék alárendelt egységei a budzsakok és a kaszabák (kisvárosi önkormányzatok). A falvak önkormányzatai a városoknak vannak alárendelve, míg a falvaknál kisebb települések a falusi önkormányzatoknak. A városok szemtekre (kerület) vannak osztva, melyek további alegységekből, mahallékból állnak. Minden egyes közigazgatási alegységnek külön vezetője van.
Törökországot hét — négy külső és három belső — földrajzi régióra osztjuk, melyeket a táj jellege, klímája, talajszerkezete és vegetációja alapján hoztak létre. A külső régiók: Karadeniz (Fekete-tengeri régió), a Marmara (Márvány-tengeri régió), az Ege bölgesi (Égei-tengeri régió) és Akdeniz (Földközi-tengeri régió). A három belső régió: İç Anadolu (Közép-anatóliai régió), Doğu Anadolu (Kelet-anatóliai régió) és Güneydoğu Anadolu (Délkelet-anatóliai régió). Bár a régiók hivatalosan nem közigazgatási egységek, a tartományi felosztás szempontjából fontos funkciót töltenek be.
Törökország 81 tartományból (il) áll. A tartományokat a vali, a kormányzó irányítja. Minden megyének van egy kormányzói székhelye (merkez ilçe), melynek neve általában egyezik a tartomány nevével, a kivételek: Hatay (Antakya), İçel (Mersin), Kocaeli (İzmit), és Sakarya (Adapazarı).
A nagyobb városoknak, mint például Isztambul, kerületei (szemt) vannak (például Kadıköy), amelyek mahallékra bomlanak (például Fenerbahçe).
Egy szemten belül városi és vidéki területek is lehetnek. A szemteket a polgármesterek irányítják, és minden mahallénak külön vezetője van, a kajmakam. Minden városnak saját önkormányzata van (belediye).
[szerkesztés] Védelmi rendszer
Törökország haderejét (törökül: Türk Silahlı Kuvvetleri) a szárazföldi hadsereg, a haditengerészet és a légierő alkotja. A török csendőrség (Jandarma) és a parti őrség (Sahil Güvenlik Komutanlığı) békeidőben a belügyminisztérium hatáskörébe tartozik (akárcsak a rendőrség), de egyben a hadsereg illetve a haditengerészet alá is. Háború esetén mindkettő rendelkezik jogérvényesítő és katonai hatáskörrel.
A török haderők vezérkari főnöke 2006. augusztus 28. óta Yaşar Büyükanıt tábornok. A török hadsereg 1�054�750 katonájával a második legnagyobb hadsereg a NATO-ban az Amerikai Egyesült Államok után.
[szerkesztés] Népesség
[szerkesztés] Általános adatok
Törökország népessége 70�586�256 fő, ebből 35�376�533 férfi, 35�209�723 nő. A lakosság fele 28 éven aluli. Az emberek 70,5%-a városban lakik, Isztambulban élnek a legtöbben (a teljes populáció 17,8%-a). 2007-ben 98�064 külföldit regisztráltak az országban.
1960 és 2000 között a népesség egyenletesen évi 1 millióval gyarapodott. Azonban az utóbbi években a tempó jelentősen lassult, és mivel az ország átlagos termékenységi rátája (TFR) nem éri el a népesség fenntartásához szükséges mértéket (2,1), a közeljövőben valószínűleg meg is fog állni.
A lakosság nemek és életkor szerinti eloszlása:
[szerkesztés] Legnépesebb települések
Törökországban hat olyan város található, melyek lakossága milliós nagyságrendű; ezek: Isztambul, Ankara, İzmir, Bursa, Adana és Gaziantep. A nyári turistaszezonban a népszerű üdülőhely, Antalya lakossága is egymillió fölé emelkedik, köszönhetően a környező városokból és falvakból érkező idénymunkásoknak.
[szerkesztés] Etnikai, nyelvi, vallási megoszlás
A lakosság 99,8%-a iszlám vallású. Legtöbbjük a vallás szunnita ágához tartozik, de jelentős az alevi (síita) muszlimok száma is. Kisebb ortodox (görög keleti), örmény ortodox (monofizita), izraelita, római katolikus és protestáns csoportok is jelen vannak.
A lakosság kb. 80%-a török etnikumú, akik csak az ország hivatalos nyelvét, a törököt beszélik.
A legjelentősebb kisebbség a kurdoké, akik az ország népességének körülbelül 20%-át alkotják (más források szerint 17%-ot, és így 13 millióan vannak ), főleg az ország keleti területein, valamint a nagyobb városokban élnek. A további népcsoportok közé tartoznak a grúzok (1,5 millió ), cserkeszek (1 millió ), zazák (1 millió ), azeriek (800 000 ), lázok (500 000 ), szírek, arabok, görögök (5000 ) és örmények (70 000 ).
Kevéssé ismert tény, hogy Törökországban élnek magyar származásúak is. Mind Bolu, mind Antalya tartományban van egy-egy Macarköy, azaz „magyar falu”. Mardin tartományban pedig a nusaybini magyar muszlimok élnek.
[szerkesztés] Diaszpóra
Sok török vándorol külföldre a jobb megélhetés reményében. A tömeges kivándorlás az 1960-as és 70-es években kezdődött. A törökök legnagyobb számban a II. világháború után munkaerőhiánnyal küzdő Németországba költöztek. Egy 2004-es felmérés szerint Németországban mintegy 1,739 millió török él. A hetvenes-nyolcvanas években vendégmunkásként érkező törökök jó része ma vállalkozó, akiknek üzlete 2005-ben 29,5 milliárd euró értékű eladást produkált. Németországon kívül sok török él Hollandiában, Franciaországban, Belgiumban, Oroszországban és Ausztriában is, a tengeren túlon pedig az Egyesült Államokban és Kanadában jelentős a számuk.
[szerkesztés] Szociális rendszer
A szociális rendszeren belül három intézményen keresztül kapnak ellátást a török és külföldi állampolgárok, ezek a Sosyal Sigortalar Kurumu (SSK), azaz a társadalombiztosító; az Emekli Sandığı, vagyis a nyugdíjbiztosító, valamint a Bağ-Kur, az önalkalmazásban lévők biztosítási rendszere. A létminimum alatt élők számára az Egészségügyi Minisztérium úgynevezett zöld kártyát biztosít, melynek segítségével térítésmentesen vehetik igénybe az állami kórházak és rendelőintézetek szolgáltatásait, valamint nem kell fizetniük a gyógyszerekért, ha a fekvőbeteg-ellátást veszik igénybe (a járóbeteg-ellátásban nem térítik meg a gyógyszerek árát).
[szerkesztés] Társadalombiztosítás, nyugdíj
A társadalombiztosítási rendszer alapjait 1949-ben rakták le, a jelenlegi rendszert az 1964-es társadalombiztosítási törvény szabályozza, melyet 1999-ben módosítottak. Minden 18 éven felüli munkavállaló jogosult a juttatásokra, a bankszektorban, a mezőgazdaságban, a biztosítóknál és a tőzsdén dolgozók, valamint az önalkalmazásban lévők és a köztisztviselők esetében speciális feltételek érvényesülnek. A munkavállalók havi munkabérének 9%-át vonják le. A nyugdíjkorhatár férfiaknál 60 év, nőknél 58 év, nyugdíjra az jogosult, aki legalább 25 évig (7000 napnyi hozzájárulás) fizetett biztosítási díjat. A nyugdíj örökölhető, abban az esetben, ha a biztosított már nyugdíjasként halálozott el, vagy legalább 5 évig rendszeresen fizette a biztosítási díjat. Az örökösnek közeli hozzátartozónak kell lennie: míg a házastárs addig jogosult az elhunyt nyugdíjára, amíg újra nem házasodik, a gyermekek 18 éves korig (felsőoktatásban tanuló esetén 25 éves korig) jogosultak, a 18 éven felüliek pedig csak akkor, ha munkanélküliek és nem kapnak más szociális támogatást. A nyugdíjat a munkavállaló éves átlagfizetésének alapján számolják ki (360 nap átlagának 3,5%-a).
[szerkesztés] Egészségügy
A betegszabadságra vonatkozó első törvényt 1950-ben vezették be, a betegbiztosítás a havi munkabér 5%-a. Fekvőbeteg-ellátás esetén a munkavállaló a bér 50%-ára jogosult, járóbeteg-ellátás esetén a ⅔-ára. Szülési szabadság igénylése esetén a bér ⅔-át utalják át a szülést megelőző 8 hétben, valamint az utána következő nyolc hétben. A betegek a gyógyszerek és gyógyászati segédeszközök árának 20%-át önrészként fizetik, a többit a biztosító finanszírozza.
[szerkesztés] Munkanélküliség
A munkanélküliek támogatására vonatkozó törvény 2000-ben lépett életbe. A munkavállaló havi munkabéréből 1%-ot vonnak le egy elkülönített alapba, ehhez 2%-kal járul hozzá a munkáltató, az állam pedig további 1%-kal. A feltételek szerint a munkahely elvesztését megelőző 3 évben legalább 300 napnyi hozzájárulással kell rendelkeznie a biztosítottnak. Ebben az esetben 180 napig kaphat munkanélküli járulékot, mely a napi átlagkeresetének 50%-a. Minél több ideig biztosított valaki, annál hosszabb ideig jár neki a támogatás. A járulék egyszerre, egy összegben is igényelhető, akárcsak a betegbiztosítás.
A munkanélküliek aránya 2007-ben 11,3% volt, ami 2�576�000 embert jelent, 75%-uk férfi, illetve 58%-uk csupán általános iskolai végzettséggel rendelkezett. A munkanélküliek száma vidéken gyorsabban emelkedett, mint a városokban.
[szerkesztés] Gazdaság
Törökország dinamikus gazdasága keveréke a modern iparnak és kereskedelemnek, valamint a hagyományos mezőgazdaságnak, amely 2001-ben a lakosság 40%-ának adott munkát. A magánszektor erős és gyorsan növekszik, de az államnak nagy szerepe van az iparban, a pénzügyekben, a közlekedésben és a telekommunikációban. A legfontosabb iparág és legnagyobb exportőr a textilipar, amely majdnem teljesen magánkézben van.
A 2000-es évek elején a gazdasági helyzetet kiszámíthatatlan növekedés és komoly kiegyensúlyozatlanság jellemezte. A GNP növekedése több évben is meghaladta a 6%-ot, de ezt megszakította a termelés erős hanyatlása 1994-ben, 1999-ben és 2000-ben. A költségvetési hiány rendszeresen meghaladta a GDP 10%-át, amit nagyrészt a kamatfizetések hatalmas terhe okozott, amely 2001-ben a költségek több mint felét alkotta – az infláció pedig magas (két számjegyű) maradt.
Ezen okokból kifolyólag a külföldi befektetés Törökországban alacsony volt – kevesebb mint 1 milliárd dollár évente. 2000 végén és 2001 elején a növekvő kereskedelmi hiány és a bankszektor gyengesége válságba sodorta a gazdaságot, amely arra kényszerítette a kormányt, hogy lebegtesse a lírát, és gazdasági pangás következett. A 2002-es év eredményei jobbak voltak, az IMF-től érkező erős pénzügyi támogatás és a szorosabb pénzügyi politika miatt. Az utóbbi években növekedtek a privatizációs eladások, melyek értéke meghaladja a 21 milliárd dollárt.
A CIA besorolása szerint Törökország a világ 34 fejlett országához tartozik, a Morgan Stanley pedig a feltörekvő gazdaságok (emerging markets) kategóriába sorolta (2006). Törökország alapító tagja az OECD-nek illetve az ipari és küszöbországok csoportjának, a G-20-nak. 2007-ben az egy főre eső GDP 9400 $ volt, amivel a világon a 99. helyet foglalta el.
A legnagyobb iparág a textil- és ruhaipar (16,3%), melyet az olajfinomítás (14,5%), az élelmiszeripar (10,6%), a vegyipar (10,3%), a vas- és acélipar (8,9%), az autóipar (6,3%) és a gépipar (5,8%) követ. Az export tekintetében is a textilipar vezet, 2005-ben 19%-ot tett ki. Az autóipar állt a második helyen 18%-kal, ezt a vas- és acélipar követi 13%-kal, majd a háztartási gépek (10%), vegy- és gyógyszeripari termékek (9%) és a gépipar (7%). A ruhaipar 2006-ban 13,98 milliárd dollárnak megfelelő exportot bonyolított le, ennek 76,33%-a az Európai Unió országaival való kereskedelemből származott.
Törökországban több sikeres, multinacionális vállalat is működik, ilyen például a Koç Holding, melynek olyan cégei vannak, mint a többszörös díjnyertes Arçelik, aminek BEKO márkája vezeti például az angol hűtőgép-piacot. Az európai televíziópiac több mint felét a Törökországban gyártott áruk teszik ki. Ugyancsak rendkívüli sikereket könyvelhet el a 78 országba exportáló Ülker édességipari vállalat, mely nemrég vásárolta meg a híres Godiva csokoládé-márkát 850 millió dollárért a Campbell Soup Co.-tól. Az ország második legnagyobb óriásvállalata (a Koç Holding után) a Sabancı Holding, melynek tulajdonában 70 cég található, közöttük több bankkal és olyan leányvállalatokkal, melyek például a Toyotát vagy a Mitsubishit képviselik Törökországban.
[szerkesztés] Infrastruktúra
[szerkesztés] Közlekedés
Törökország közlekedésének legfontosabb szereplői az autóutak és a gépjárművek, valamint a vízi közlekedés. A sokáig háttérbe szoruló vasútnak új lendületet adott a készülőben lévő Marmaray projekt, valamint az Ankara—Isztambul és az Ankara—Konya nagysebességű vasút építése. A nagyvárosi közlekedésben még mindig a személyautók dominálnak a tömegközlekedés helyett, ezen igyekeznek javítani, például új villamospályák és metrók építésével. Különösen Isztambul és Ankara tömegközlekedése fejlődik rohamosan. A szárazföldi és vízi közlekedés mellett egyre nagyobb teret kap a légi közlekedés is, az állami tulajdonú Turkish Airlines légitársaság mellett az országnak két nagy, magánkézben lévő légitársasága is van, az Onur Air és az AtlasJet, melyek főleg belföldi szállítással foglalkoznak. Az ország legnagyobb repülőtere az isztambuli Atatürk reptér.
[szerkesztés] Közművek
Törökország Vízügyi Igazgatóságát (Devlet Su İşleri Genel Müdürlüğü) 1954-ben alapították, a fő feladata az ország vízellátásának felügyelete és a rendszer fejlesztése. Az országban jelenleg 555 víztározó található, és további 210 építését tervezik. Törökországban 135 vízerőmű működik, melyek 45�325 GW elektromos áramot termelnek évente. Az erőművek 2,96 milliárd köbméter vizet biztosítanak a vízhálózat számára. Jelenleg naponta 280 liter víz jut egy főre.
A villanyáram termeléséért, exportjáért, importjáért és a villamoshálózat működtetéséért a Törökországi Villamosenergia Társaság (Türkiye Elektrik Kurumu) felelős. 2005-ben Törökországban 161�956,2 GW elektromos áramot termeltek, 635,9 GW-ot importáltak.
Az Oszmán Birodalom Postaszolgálati és Távirati Minisztériumát 1840-ben hozták létre. Az első posta a Postahane-i Amire volt Isztambulban, az Új mecset mellett. A nemzetközi postaszolgálat 1876-ban indult. A török posta elnevezése PTT (posta-telefon-telegráf), logója sárga-kék. Törökországban a PTT-t szinte kizárólag levélküldeményekhez veszik igénybe, a csomagküldést magáncégek végzik. A nagy nemzetközi csomagküldő cégek — mint például a DHL — mellett számos hazai cég látja el a szolgáltatást, úgy mint a Yurtiçi Kargo vagy az Aras Kargo.
Samuel Morse 1847-ben kapta meg a telegráf szabadalmát Isztambulban, magától I. Abdul-Medzsid szultántól a Beylerbeyi palotában, miután a szultán maga tesztelte a találmányt. Az első távíróvonal kiépítése még ugyanebben az évben megkezdődött, Isztambul és Edirne között. 1855-ben létrejött a Távirati Iroda. 1881 júliusában kiépítették az első telefonvonalat a Postaszolgálati és Távirati Minisztérium és az isztambuli Postahane-i Amire (Főposta) között. Az első, 50 vonalas telefonközponttal a Sirkeci Főposta büszkélkedhetett 1909-ben. E-mail-levelezést először 1984-ben lehetett folytatni Isztambul, Ankara, İzmir és Adana között; 1987-ben pedig Isztambulban tartották Európa első videokonferenciáját. Az első mobiltelefon-szolgáltatás 1986-ban indult.
[szerkesztés] Kultúra
[szerkesztés] Török nyelv
Az oszmán-török vagy (a tulajdonképpeni) török nyelv (türkçe vagy türk dili) az altaji nyelvcsalád török ágán belül a köztörök nyelvek oguz csoportjába tartozik. Az elnevezés eredetileg a hajdani Oszmán Birodalom török ajkú lakosságának zömét kitevő török nép anyanyelvének megjelölésére szolgált, de a magyar szakirodalomban az oszmán-török nyelv közvetlen folytatójának számító modern török nyelv megnevezéseként használatos, megkülönböztetésül a többi török nyelvtől, ugyanis e nyelv neve és a török nyelvcsalád elnevezése azonos. Bár a többi türk nyelv (főleg az azeri és a türkmén, melyeket a volt Szovjetunió utódállamaiban beszélnek) közel áll a törökhöz, fontos különbségek vannak köztük a nyelvtan, a szókincs és a hangtan tekintetében. A török agglutináló nyelv, főleg ragokat használ, ritkák az elöljárószavak. Egészen 1929-ig az arab ábécét használták, Atatürk radikális reformjának köszönhetően vezették be a latin betűket.
[szerkesztés] Oktatási rendszer
A török oktatási rendszer Atatürk reformjainak alapjain nyugszik, melyeket a török függetlenségi háború és a köztársaság kikiáltása után vezettek be. A rendszert az állam felügyeli, úgy alakították ki, hogy képzett munkaerőt legyen képes adni a szociális és gazdasági szektorok számára.
Törökországban 8 év általános iskolai tanulás kötelező, 6-tól 14 éves korig. A középiskola 3 illetve 4 éves, vannak állami illetve magániskolák is, ám a gyerekek többsége, 95%-a, az állami oktatásban tanul. Léteznek általános középiskolák és specializált szakközépiskolák.
A középiskolai oktatás után lehetőség van felsőoktatási intézményben a továbbtanulásra. Minden egyetemre és főiskolára központi felvételi rendszer van, az ÖSS (Öğrenci Seçme Sınavı, Hallgató-elhelyezési vizsga), amelynek keretében a felvehető helyekre teljesítményüknek megfelelően osztják be a vizsgát sikeresen letevő tanulókat. E rendszer alól csak az Anadolu Egyetem Açıköğretim Fakültesi azaz Nyílt Oktatási Tanszéke kivétel. Az egyetemek kettő illetve négyéves alapképzést biztosítanak. Törökországban 2002-ben 1131 felsőoktatási intézményt (ebből 93 egyetem) tartottak nyilván, 1 568 384 hallgatóval. A felsőoktatási intézmények száma rohamos növekedést mutat, 1923-ban például az egész országban mindössze 9 felsőoktatási intézményt tartottak számon, 2914 hallgatóval. A legnagyobb és legpatinásabb egyetemek Isztambulban és Ankarában vannak. Egy 2001-es felmérés szerint az ország legjobb tíz egyeteme az Orta Doğu Teknik Üniversitesi (ODTÜ; Ankara), a Boğaziçi Üniversitesi (Isztambul), a Hacettepe Üniversitesi (Ankara), az İstanbul Teknik Üniversitesi (İTÜ), az Ankara Üniversitesi, az İstanbul Üniversitesi, az Ege Üniversitesi (İzmir), a Gazi Üniversitesi (Ankara), a Dokuz Eylül Üniversitesi (İzmir) és a Marmara Üniversitesi (Isztambul).
2002-ben az állam, magán- illetve nemzetközi források 13,4 milliárd amerikai dollárnak megfelelő lírát költöttek az oktatásra Törökországban.
[szerkesztés] Kulturális világörökségi helyszínek
Törökországban kilenc világörökségi helyszín található, ebből kettő kulturális/természeti (Pamukkale és Göreme Nemzeti Park/Kappadókia), hét pedig kulturális jellegű. Ez utóbbiak közé sorolják Isztambul történelmi negyedeit, a divriği Nagymecsetet és kórházat, Hattusát (a hettiták egykori fővárosát), a Nemrut-hegy szobrait, Xanthos és Letoon ókori városait, Safranbolu házait és Tróját. Törökország további 19 helyszínt szeretne a világörökség részévé nyilváníttatni.
[szerkesztés] Kulturális intézmények
[szerkesztés] Múzeumok
Törökország ókori történelmének sokszínűsége miatt szerte az országban rengeteg múzeumot találhatunk. Csak Isztambulban harmincnál több múzeum van, ezek közül is kiemelkedik a Topkapı palota, az Isztambuli Archeológiai Múzeum, a Szépművészeti Múzeum és a Török és Muszlim Művészetek Múzeuma. Ankara ad otthont Atatürk hatalmas emlékművének, Anıtkabirnak, valamint az értékes leletekkel zsúfolt Anatóliai Civilizációk Múzeumának. Érdekes lehet még az epheszoszi archeológiai múzeum, a Konyai Mevlana Múzeum és a bodrumi Vízalatti Archeológiai Múzeum is.
[szerkesztés] Atatürk Kulturális Központok
1983-ban alakultak meg Törökország-szerte az úgy nevezett „Atatürk Kulturális Központok” (Atatürk Kültür Merkezi), melyeket államilag hoztak létre az atatürki eszmék terjesztésére, a kultúra terjesztésének elősegítésére. Ezek amolyan közösségi házak, vagy „kultúrházak”, ahol koncerteket, bemutatókat, kiállításokat, szemináriumokat, előadásokat szerveznek.
[szerkesztés] Könyvtárak
Törökország Nemzeti Könyvtára (Milli Kütüphane) Ankarában található. Csak azok a könyvek kölcsönözhetőek, amelyek elérhetőek könyvtárközi kölcsönzésre. Külföldieknek előzetes regisztráció szükséges a belépéshez, melyhez meghívó levelet kell kitölteni, és mellékelni kell az útlevél másolatát. A könyvtárnak külön van Atatürk hagyatékát kutató részlege. Ankarában van a speciálisan Atatürk-kutatások céljából létrehozott Atatürk Kutatóközpont (Atatürk Araştırma Merkezi), ahol minden, az alapító államfővel kapcsolatos dokumentum fellelhető és kutatható.
Törökországban több mint 1400 nyilvános könyvtár található, emellett mintegy 80 felsőoktatási intézmény könyvtárai is látogathatóak. Ezek mellett találhatóak még egy-egy témakörre specializálódott könyvtárak és magánkönyvtárak is. Az egyes tartományok mobil könyvtárakat is üzemeltetnek, ezekből napjainkban 65 található szerte az országban. Jelenleg 60 könyvtár rendelkezik digitális katalógussal, az internetre viszont csak 30 könyvtárban lehet csatlakozni. Általában nincsenek audiovizuális szolgáltatások, de a könyvek egy része elérhető hangoskönyv formájában a látássérültek segítésére. Az egyetemi könyvtárakban általában elérhető az internet-szolgáltatás.
A levéltárak viszonylag új intézmények Törökországban, az Állami Levéltárak Igazgatóságát (Devlet Arşivleri Genel Müdürlüğü) 1984-ben alapították, az oszmán kori iratokat Isztambulban, a köztársaság alapítása után keletkezett dokumentumokat Ankarában őrzik.
[szerkesztés] Művészetek
[szerkesztés] Építészet
A török építészet formavilágának alapjai a nép ősi nomád életmódjára vezethetők vissza. Ezeket a motívumokat is felhasználta a perzsa, görög, római, örmény és bizánci hatásokat mutató szeldzsuk építészet, mely főképpen medreszéiről (iskola), karavánszerájairól és türbéiről nevezetes. Az oszmán építészet monumentalis jellegét a leghíresebb török építész, Szinán munkáiban is felfedezhetjük. A legjellemzőbb oszmán épületek az impozáns mecsetek, mint például az edirnei Szelim-mecset, vagy az isztambuli Kék mecset, illetve a pompázatos szultáni és főúri paloták. A modern török építészetre a 18. illetve 19. században virágzó török barokk és oszmán Art-Noveau stílusok is hatást gyakoroltak. A 20. század elején a nemzeti érzelmek feltámadása hozta létre a monumentális nacionalista építészetet, melynek gyökerei a klasszikus oszmán építészetig nyúlnak vissza. Az 1930-as évekre a funkcionalista, eklektikusságot mellőző építészet volt a jellemző, ahogy azt Ankara épületei is jól mutatják. Később számos irányzat jött létre, mint például a Sedad Hakki Eldem, illetve a német Paul Bonatz nevével fémjelzett „második nacionalista építészet”, vagy a hatvanas években népszerű újregionalizmus.
[szerkesztés] Irodalom
A török irodalom (törökül: Türk edebiyatı vagy Türk yazını) a török nyelvű írott és szóbeli szövegeket jelenti, melyek létrejöhettek egyrészt az Oszmán Birodalom perzsa illetve arab nyelvi hatás alatt álló oszmán-török nyelvén, illetve a később megreformált török nyelven. Írásban előbb az oszmánok által preferált perzsa-arab ábécé egy változatát használták, a reformok óta pedig a latin ábécét.
A török irodalom csaknem 1500 évet ölel át. A legrégebbi ismert írott türk nyelvű szövegek az orkhon vagy türk feliratok, melyeket Közép-Mongóliában, az Orkhon Völgyben találtak és a 8. századra tehetőek. A 9. és 11. században keletkezhettek azok az epikus művek, melyeket a közép-ázsiai nomád török népek adtak át egymásnak szájhagyomány útján, mint például a Dede Korkut könyve, az oguz-törökök – a mai törökök őseinek – regéje, valamint a Manasz, a kirgizek őseposza.
Amikor a szeldzsukok a 11. században letelepedtek Anatóliában, a szájhagyomány után az írásbeliség is megjelent. Kezdetben sok motívumot, témakört és műfajt adaptáltak az arab és a perzsa irodalomból. 900 éven keresztül, egészen az Oszmán Birodalom összeomlásáig az írott és szájhagyomány útján terjedő irodalomi tradíciók élesen elváltak egymástól, a török köztársaság létrejöttekor kerültek közelebb egymáshoz.
A mai török irodalom legismertebb alakja Orhan Pamuk Nobel-díjas író.
[szerkesztés] Színház, opera
A török színházművészet már az oszmán időkben is jelen volt, bábszínházakkal, tradicionális török karagöz (árnyjáték) előadásokkal szórakoztatták a közönséget. Törökországban élénk a színházi élet, vannak állami színházak és magán színi társulatok. Az állami színházakat az Állami Színházak Intézete (Devlet Tiyatroları) felügyeli. Jelenleg 37 társulat tartozik ide, az ország nagyobb városaiból. Az intézet célja többek között a török drámaírók segítése, a török színdarabok külföldi népszerűsítése, a színházkultúra terjesztése. Az állami és magánszínházak mellett az egyes városok önkormányzatai is tartanak fenn színházakat. Az állami színházakból sok színész a televízióban is játszik, az egyik legismertebb ilyen színész Levent Kırca. A legjelentősebb drámaírók között tartják számon Ferhat Sensoyt és Orhan Asenát. A színészeket, rendezőket, dramaturgokat, jelmeztervezőket állami konzervatóriumokban képzik.
A török opera története egészen az oszmán időkig nyúlik vissza, az Európában népszerű műfaj a szultáni udvart is elérte a 18. században. Giuseppe Verdi néhány operáját például előbb mutatták be Isztambulban, mint Olaszországban. Atatürk köztársaságának első török operáját 1934-ben mutatták be Özsoy címmel. Atatürk támogatta a török zenei életet, megalakult az Elnöki Szimfonikus Zenekar, és sorra nyíltak a zeneiskolák és konzervatóriumok. Az 1960-as évekre más nem csak Ankarának volt operatársulata, de Isztambulnak, İzmirnek és később Antalyának is.
[szerkesztés] Filmművészet
Néhány évvel azután, hogy az első filmvetítések megkezdődtek Európában, a film elérte az Oszmán Birodalmat is. Ez először csak a szultán számára volt elérhető magánvetítések formájában, 1908-tól azonban sorra nyíltak a nyilvános filmszínházak is, többségük külföldi vagy kisebbségi tulajdonban volt. Az első török filmnek Fuat Uzkınay katonatiszt Ayos Stefanos'taki Rus Abidesinin Yıkılışı („A Szent Sztefanosz-beli orosz szobor ledöntése”) című munkáját tartják. Az első török filmekre erőteljes hatást gyakorolt a színház. A befolyásmentes, „igazi” filmművészet kezdete az 1950-es évekre tehető. 1952-ben rendezték az első török filmfesztivált, melynek első díját Lütfi Akad Kanun Namına („A törvény nevében”) című filmje nyerte el. Az 1960-as évek a török filmművészet aranykorának kezdeteként is tekinthető, évente mintegy 60 filmet készítettek ekkor, melyek többsége társadalmi és gazdasági problémákkal foglalkozott. Az 1960-as évek végén a televízió megjelenése a török filmművészetre is kihatott. Az 1980-as években rohamos fejlődés kezdődött, és a török filmek már a nemzetközi fesztiválokra is eljutottak. A társadalmi problémák mellett megjelentek a pszichológiai témákat és a nők jogait boncolgató alkotások is. Az 1990-es években kevesebb, de magasabb színvonalú filmet készítettek, ennek oka pedig a filmművészet oktatásában rejlik: ekkor vezették be az egyetemeken a filmművészeti karokat, és kezdtek el szakembereket képezni. A hollywoodi és európai filmek nemzetközi népszerűsége kihatott a török filmgyártásra is, a filmek és ezzel párhuzamosan a mozik száma is csökkenni kezdett. Állami támogatással azonban a török rendezők elkezdtek más országok stábjaival közösen dolgozni, aminek következtében a filmgyártás ismét fellendült.
Ma a török filmek egy része Európába is eljut, ilyen például a népszerű stand-up komikus, Cem Yılmaz G.O.R.A. című filmje, mely Magyarországon is megjelent DVD formátumban, vagy a hazai mozikban is vetített Farkasok völgye: Irak című, sok vitát kiváltott akciófilm. A török-európai filmművészet legismertebb alakja az Olaszországban élő, de sokszor török témákat feldolgozó Ferzan Özpetek, akinek legismertebb filmje a Törökfürdő. Ugyancsak ismert török rendező a Németországban született Fatih Akın, akinek Fallal szemben című filmje több díjat is nyert. Akın másik érdekes alkotása a Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul című műve, mely Isztambul zenei életébe kalauzol, olyan török sztárok segítségével, mint Sezen Aksu, az Eurovízió-győztes Sertab Erener vagy a török rap királyának tartott Ceza.
Törökországban minden évben több filmes fesztivált is rendeznek, ezek közül a legnagyobb presztízzsel az antalyai Altın Portakal (Arany Narancs) és az Uluslararası İstanbul Film Festivali (Nemzetközi Isztambuli Filmfesztivál) rendelkezik.
[szerkesztés] Zene
Törökország tradicionális zenéje két fő hagyományhoz kötődik, melyek szorosan összefüggenek, mégis eltérő jellegűek. Az egyik a török népzene, melyet az anatóliai, balkáni és közel-keleti népek kultúrája határoz meg. A török népzene nem csak a közép-ázsiai türk népek zenéjére támaszkodik, de erőteljes kölcsönhatásban van a régió más népeinek zenéjével is. A másik zenei tradíció, a török klasszikus zene az oszmán elit társadalom zenéjét tükrözi, melyre erősen hatottak az iszlám (különösen az arab és a perzsa) kultúrák.
Az Oszmán Birodalom korában a török klasszikus zenét a palotákban játszott zene jelentette, míg a népzene a falvakban játszott zene volt. 1923-ban, a köztársaság kikiáltásával új korszak kezdődött: az új köztársaság céljai között szerepelt többek között az ország modernizálása és a nyugati kultúra támogatása, így az oszmánnak maradványnak nyilvánított isztambuli székhelyű klasszikus zene helyett a törökösnek számító anatóliai zenei világot népszerűsítették. Mindemellett támogatták a nyugati klasszikus zene terjesztését is, az ország modernizálásának egyik lépcsőfokaként.
Az 1960-as években a nyugati populáris zene Törökországot is elérte, törökül a hafif-batı müziği (könnyű nyugati zene) nevet kapta. A kommunista eszmék világméretű terjedésének következtében a török művészek a modern dallamokat népzenei elemekkel ötvözték, létrehozva az ún. anatóliai rock műfaját.
Az 1970-es években elkezdődött a városiasodás: vidékről egyre többen költöztek a munkahelyet biztosító nagyvárosokba (leginkább Isztambulba), ám nagyon sokan nem tudtak hozzászokni az új környezethez, az urbanizációhoz, és ennek következtében létrejött egy új zenei műfaj, az arabeszk, „a szenvedés zenéje”, melyet néhány szakember az oszmán klasszikus zene „elferdítésének” minősített. Az arabeszk (Arabesque) zene a török népzene és a közel-keleti zene fúziója. A növekvő baloldali közösségek létrehozták saját protest-zenei stílusukat, az „özgün müzik” azaz szabad zenét. A katonai kormányzat ideje alatt mind az arabeszk, mind az özgün zenét „elkorcsosodottnak” minősítették, és a török klasszikus zenét részesítették előnyben.
Az 1990-es évek elején lett népszerű a nyugati stílusú popzene, a világra nyitó modernizációs tendenciáknak köszönhetően. A popzene növekvő népszerűsége olyan nemzetközileg is ismert sztárokat emelt a magasba, mint Tarkan vagy az Eurovíziós Dalfesztivál győztese, Sertab Erener,és Berksan. Az ezredforduló óta egyre nagyobb teret nyer a rockzene is, olyan népszerű előadókkal, mint Şebnem Ferah, a Kargo, a maNga vagy Emre Aydın.
A török népzene az 1990-es évek végén ismét középpontba került, és egyre népszerűbb.
[szerkesztés] Tánc
Törökország hivatalos néptáncegyüttesét, az Állami Néptáncegyüttest 1975-ben alapították. A társulat több mint 50 országban lépett már fel, repertoárjában az összes régió főbb táncai megtalálhatóak. A néptáncot az Atatürk Kulturális Központokban is oktatják, és több magán tánccsoport is létezik. A néptáncokat a modern táncokkal ötvöző leghíresebb török társulat az Anadolu Ateşi, akik percenkénti 241 lépésszámukkal Guinness-rekordot döntöttek.
[szerkesztés] Gasztronómia
A török konyhaművészet jól ismert Európában. A török konyhát jelentősen befolyásolta az Oszmán Birodalom sokszínűsége, multikulturális környezete. Az oszmán konyhaművészet egyesítette a birodalom területén élő népek ételeit és elkészítési módszereit. A legnagyobb befolyást a görög és közel-keleti konyha gyakorolta rá, de keveredtek benne az ősi, közép-ázsiai török hagyományok is.
A leggyakrabban használt alapanyagok: padlizsán, zöldpaprika, hagyma, lencse, bab, paradicsom, fokhagyma, és uborka. A legkedveltebb gyümölcsféleségek közé tartozik a szőlő, az őszibarack, a cseresznye, a sárgadinnye, a füge, a citrom; a törökök kedvelik a magvakat és dióféléket: a pisztáciát, a mogyorót, a mandulát, a földimogyorót, a fenyőmagot, a pörkölt csicseriborsót. A leginkább használt fűszerek a petrezselyem (melynek csak a levelét hasznosítják), a köménymag, a feketebors, a paprika, a menta és a kakukkfű.
A legízletesebb fehér sajtok és joghurtok juhtejből készülnek. Népszerű köret a rizs (pilav) és a bulgur (összetört, főzött majd kiszárított búzakása). Az olívaolaj széleskörűen elterjedt, leginkább Törökország nyugati területein, ahol bőven találhatóak olajfaligetek. Az olívabogyó (zöld, fekete, rózsaszín) kedvelt előétel. A kenyér búzából, árpából és kukoricából készül. Jellegzetesen török kenyér a pide (pita) és a tandır ekmeği (tandır: szabadtéri, kerek tűzhely, melynek a belső oldalán sütik ki a kenyértésztát).
[szerkesztés] Média
Törökországban élénk a médiaélet, a törökök szeretnek újságot olvasni, népszerűek a napilapok és a pletykalapok. A nyomtatott sajtót tekintve a legnépszerűbb napilapok közé tartozik a Hürriyet, a Milliyet, a Zaman és a Vatan. A török televíziózás 1964-ben kezdődött, amikor elkezdte sugározni első adását a TRT csatorna. Az állami televíziócsatorna mellett számos kereskedelmi csatorna is működik. A legnépszerűbb műsorok a helyi sorozatok, illetve a showműsorok. Törökországban számos országos szórású rádióadó működik, ezek mellett pedig szinte minden nagyobb településnek vannak saját rádióállomásai. A legtöbb napilapnak, magazinnak, televízió- és rádiócsatornának saját honlapja is van, ezeken kívül több, független internetes hírportál is működik.
Nemzetközi megfigyelők szerint a török médiát erősen cenzúrázzák, kényes témáknak a hatalom szempontjából nem megfelelő közlése miatt több újságírót is letartóztattak már, illetve egyes csatornák műsorsugárzási idejét is felfüggesztették. 2004 óta a TRT csatornának újra van kurd nyelvű adása, mellyel az Európai Uniós szabályoknak kívánnak megfelelni.
A török médiaszabályozó intézet, az RTÜK új rendelete szerint tilos mindennemű alkohol- és cigarettakép a televíziókban. Az olyan filmekben/sorozatokban, amelykben láthatóak alkoholfogyasztó jelenetek, a poharat/üveget ki kell kockázni. A török sorozatok forgatókönyvírói pedig ezentúl csak olyan jeleneteket írhatnak, amiben nem isznak és nem dohányoznak a szereplők.
[szerkesztés] Turizmus
Törökország népszerű turistacélpont, 2007-ben közel 19 millió külföldi látogató érkezett az országba. Főként az úgynevezett „török riviéra”, azaz az Égei-tenger és a Földközi-tenger partján, 8000 kilométernyi homokos tengerparton fekvő üdülővárosok és falvak közkedveltek. A nyári szezon itt már április végén elkezdődik és egyes helyeken egészen október végéig tart, a kedvező időjárási viszonyoknak köszönhetően. Az antalyaiak például úgy tartják, náluk húsz évente egyszer esik hó télen, akkor sem marad meg pár óránál tovább, a nyár folyamán pedig nagyon ritkán esik az eső. A leglátogatottabb üdülőváros Antalya, de kedvelt még Alanya, Kemer, Marmaris, a festői szépségű Fethiye, Bodrum és Çeşme is. A nyári időszakban a riviérán sok a főként német, kelet-európai, de leginkább orosz turista, de egyre több az arab látogató is. Antalya külön érdekessége, hogy a várost gyűrűként körülölelő Toros-hegységben télen síelni is lehet, utána pedig fürdeni a tengerben.
A riviéra városain kívül az egyik legnépszerűbb úticél Isztambul, az ország kulturális fővárosa. Itt számos ókori, középkori és újkori látnivaló várja a turistákat, gazdag a kultúrája és híres-hírhedt az éjszakai élete is, megannyi szórakozóhellyel, étteremmel és pubbal. Kedvelt célpontok még az ókori görög maradványokat kínáló városok, mint például Trója, İzmir, Efeszosz, illetve a világon egyedülálló méretű, hófehér mészkőmedencéiről és gyógyvízéről híres Pamukkale. Az ország belsejében húzódó, barlang- illetve föld alatti lakásrendszeréről híres Kappadókia is vonzza a látogatókat.
A magyarok számára külön érdekesség lehet II. Rákóczi Ferenc emlékháza Rodostóban.
[szerkesztés] Nevezetességek
[szerkesztés] Sport
Törökország nemzeti sportja a yağlı güreş, azaz az olajbirkózás, melynek évszázadokra visszatekintő hagyományai vannak. Az 1300-as évek óta Edirnében tartják a Kırkpınar Güreşleri elnevezésű olajbirkózó versenyt.
Törökországban a legkedveltebb sportág a labdarúgás, minden városnak van saját labdarúgócsapata, akik a Török Labdarúgó-szövetség által szervezett Turkcell Süper Lig bajnokságban vesznek részt. Az ország legerősebb csapatai a külföldön is ismert és elismert Galatasaray S.K., a Fenerbahçe S.K. és a Beşiktaş J.K., és olyan labdarúgókat adtak a világnak, mint Hakan Şükür vagy Rüştü Reçber.
2005-ben Törökország helyet kapott a Formula–1 versenynaptárában, a Török Nagydíjat az Istanbul Park Circuit pályán tartják.
Kedvelt sportág még a súlyemelés, a kosárlabda, az atlétika, a vitorlázás és a vízisportok.

Summary:
Törökország (törökül �Türkiye Cumhuriyeti, IPA: /tyɾkije dʒumhuɾijeti/) állam, amelynek területe kisebbik részben Európában, nagyobbik részben Ázsia délnyugati részén fekszik. A Fekete-tenger és a Földközi-tenger között elhelyezkedő Anatóliai-félsziget alkotja az ország fő területét. Északról Grúzia, Örményország és Irán, délről Irak és Szíria, míg nyugatról az Égei-tenger szigetei, Görögország és Bulgária határolja.
Törökország kultúrája az ország különleges, európai-ázsiai fekvésének és történelmének köszönhetően igen változatos, ötvözi a keleti és a nyugati tradíciókat. Földrajzi fekvésének köszönhetően az ország mind politikailag, mind gazdaságilag fontos stratégiai pontnak számít.
Törökország demokratikus, szekuláris, az alkotmánya szerint magát nemzetállamként meghatározó ország, de élnek más kisebbségek is az ország területén. 1923. október 29. óta köztársaság. Politikai rendszerének alapjai Musztafa Kemal Atatürk irányítása alatt az 1920-as és 30-as években szilárdultak meg, az Oszmán Birodalom felbomlása, illetve az első világháború után.


[szerkesztés] A szereplő megszületése és fejlődése
Önéletrajzában Agatha Christie Miss Marple megformálását egy korábbi művéhez, Az Ackroyd-gyilkossághoz (1926) kapcsolja: „Valószínűleg Miss Marple azért született meg, mert nagy örömöt okozott nekem Caroline, Dr. Sheppard nővérének megformálása Az Ackroyd-gyilkosságban. Abban a könyvben ő volt a kedvenc szereplőm: egy savanyú, de kíváncsiskodó vénlány, aki beleüti az orrát mindenbe, aki mindent tud, és mindent hall”. A továbbiakban így írt róla: „Miss Marple hatvanöt-hetven éves korában „született meg”, ami ugyanolyan szerencsétlen körülménynek bizonyult, mint Poirot esetében, hiszen még nagyon sokáig velem maradt – ha lett volna bennem egy kis előrelátás, akkor első detektívemül egy koraérett iskolás fiút választottam volna, aki azután nyugodtan öregedhetett volna velem együtt”. Első ízben A Kedd Esti Klub című novellában szerepelt, amely a The Royal Magazine-ben jelent meg 1927 decemberében. A vénkisasszony 1930-ban debütált először regényben (Gyilkosság a paplakban), ezt követően pedig a Tizenhárom rejtély című novellagyűjteményben bukkant fel két évvel később, de regényben csak 1942-ben, a Holttest a könyvtárszobában című műben. Mivel népszerűsége Hercule Poirot-éval vetekedett, az ezt követő évtizedben egyre több esetben bukkant fel. Az utolsó nyomtatásban megjelent eset idején 110 éves lett volna, figyelembe véve az első megjelenés óta eltelt időt.
Miss Marple előképe Anna Katherine Green amerikai írónő 1897-ben megjelent Az az ügy a szomszédban című detektívtörténetének főszereplője volt. Amelia Butterworth éles elméjű vénkisasszony volt, aki kellő tapintattal terelgette a bizonytalan nyomozót az eset megoldása felé. A novella egyébként Agatha Christie egyik gyerekkori kedvence volt, nyolcévesen olvasta föl neki Madge nővére.
A Marple név először Agatha Christie jegyzetfüzetében egy Mr. Quin-novella (A halott Harlequin) kapcsán jelent meg, még mint Marple Hall. Az írónő is járt abban a komor, chesire-i kúriában, amely ezt a nevet viselte. Ő maga vallott róla, hogy innen kölcsönözte a nevet.
Leszámítva az első regényt (Gyilkosság a paplakban), ahol a későbbi regényektől eltérően elég rosszmájúnak mutatkozik, Miss Marple jelleme nem változik a Christie-regényekben. Az életkora előrehaladtával előjönnek egyes öregkori bántalmak, amelyek megnehezítik hobbijainak gyakorlását, de egyénisége mit sem változik. Változik viszont a művekben játszott szerepe: a kezdetben kissé komikus vénkisasszonyból Nemezis és az ártatlanok védelmezője lesz.
[szerkesztés] Egyénisége és családja
[szerkesztés] Életrajza
Miss Marple fiatalkori éveiről keveset tudni, leszámítva, az egyes regényekben előforduló apró megjegyzéseket, utalásokat. Alakja először akkor bukkan fel, amikor már 65-70 éves és a Gyilkosság a paplakban című regényben nyomoz. Ebben a regényben maga Miss Marple is elismeri, hogy mások nehezen képzelhetnék el róla, hogy milyen volt „fiatal korában lófarokkal, amikor a tizedes törtekkel és az angol irodalommal küszködött”.
A Nem csalás, nem ámítás regény információiból kikövetkeztethető, hogy Jane Marple valamikor az 1870-es években született. Ritkán beszél az apjáról és anyjáról, de a különböző utalásokból nyilvánvaló, hogy nagyanyjáról olyan benyomása maradt, hogy úri hölgy lehetett. Az írásokban különböző fontos események kerülnek megörökítésre. Az egyik az az esemény, amikor tizennégy éves korában Londonba látogatott Helen nénikéjével és Thomas bácsikájával, s ez idő alatt a Bertram Szállóban laktak. A második tizenhat éves korában történt, amikor Firenzében tanult egy darabig egy lánynevelő intézetben. Ekkor még azt tervezte, hogy a leprások közé megy nővérnek.[r 2] Ott tartózkodásakor ismerkedett meg Carrie Louise és Ruth Martinnal, két amerikai lánnyal, akik jó barátnői lettek, és azok is maradtak sok év elteltével is. Miss Marple segített megoldani egy gyilkossági ügyet, amely Carrie Louise birtokán történt a Nem csalás, nem ámítás című regényben. Carrie Louise és Ruth Martin együtt összesen hatszor mentek férjhez, ám Miss Marple mindvégig hajadon maradt, az igazi falusi vénkisasszony klasszikus megtestesítője. Fiatal korában számos kérője akadt, ám senki nem tudta elnyerni örökre a szívét. Az is kikövetkeztethető, hogy valamikor szeretett táncolni, mint azt megjegyzi a Rejtély az Antillákon című regényben. Mivel „hosszú időn át ápolónőként dolgozott”,[r 3] van némi ismerete a vegyszerekről és gyógyszerekről, ám gyakorlatilag semmit sem tudni arról, hogy mi történt fiatal kora és a detektív évei közötti időszakban. Valaha volt egy udvarlója, akit a szülei eltanácsoltak. Évekkel később újra összetalálkozott vele – igazán rettenetes ember lett belőle.[r 4] Egy másik fiatalember viszont – akit a család partiképesnek talált – unalmasnak bizonyult.[r 5]
Tekintve korát és múltját, Miss Marple napi tevékenységét a ház körüli teendők töltötték ki. Kedvenc időtöltése a kötögetés.[r 6] Ezt a hobbiját egyúttal félrevezetésnek is szánta, miközben a tanúkat kihallgatta. Szeretett ezen kívül kertészkedni[r 7] és a madarakat figyelni.[r 8][r 9] Mindkét hobbi hasznosnak bizonyult a szomszédai megfigyelésekor, illetve abból a szempontból, hogy így rajta tarthatta a faluban zajló történéseken a szemét. Tevékenységeit számos betegség korlátozta. Krónikus bronchitisben és tüdőgyulladásban szenvedett, és ez utóbbiból csak azután gyógyult ki, miután követte a régi orvosa, Dr. Haydock tanácsait, aki szerint „egy jó kis szaftos gyilkosság kellene”. Egészségügyi problémái hallatán unokaöccse, Raymond West különféle dolgokkal próbálja lekötni a figyelmét, például befizet neki egy utat a Karib-tengerre, és felfogad mellé egy házvezetőnőt. Miss Marple nem szerette az egyik ápolónőjét, Miss Knight-ot. Két további emlékezetes segítője Cherry Baker és a rettenthetetlen Lucy Eylesbarrow volt.
Tipikusan viktoriánus vénkisasszony[r 10] – magas, sovány, rózsás-fehéres arcú, porcelánkék szemű, hófehér hajú. Szelíden, kissé félénken viselkedik, de alapvetően hivatásos pletykafészek, nem is mindig a jóindulatú fajtából. Jellemző tulajdonsága a kíváncsiság – amit saját maga „érdeklődés”-nek nevez –, valamint szereti mások beszédét hallgatni.[r 11] Igazságtisztelő és szavahihető személy, de szükség esetén meglepő hitelességgel tud hazudni.[r 12][r 13] Az emberekben ritkán bízik meg, jóformán mindenkiről a legrosszabbat feltételezi, és véleménye szerint 90%-ban igaza van.[r 14] Az anyjától és nagyanyjától örökölt hagyományokhoz tartja magát, melyek szerint egy igazi úrihölgy nem rémül meg és nem lepődik meg.[r 15]
Saját bevallása szerint ízlése „reménytelenül ómódi”: a festészetben Mr. Alma-Tademát és Frederic Leightont csodálja.[r 16][r 17] Ugyanakkor nosztalgiával emlékezik a régi, szép időkre, a hagyományos angol életmódra (mint például a kihalófélben lévő ötórai tea és a hozzátartozó vajas sütemény). Ez leginkább A Betram Szálló című regényben tűnik ki, amikor néhány napig a londoni, békebeli időkből fennmaradt patinás szállodában vendégeskedik.
Ha bűnügy történik a közelben, nem nyugszik, amíg valamilyen formában közvetlen kapcsolatba nem tud kerülni a nyomozással: kötelességtudatból,[r 18][r 19] valakinek a kérésére,[r 20][r 21][r 22] vagy egyszerűen csak aggodalomból.[r 23] Az is előfordul, hogy a saját pénzéből is áldoz az ügy felderítésére.[r 24] Többször átveszi a kezdeményezést, és csapdát állít a gyilkosnak[r 25][r 26][r 27], olykor a saját életét is kockára teszi,[r 28] sőt egyszer saját kezűleg akadályozott meg egy újabb gyilkosságot.[r 29] A gyilkoságok felderítésében sokat segít hosszú élettapasztalata: az egyes embereket mindig falubeli ismerőseihez hasonlítja.[r 30][r 31][r 32] A megfigyelőképessége jobb az átlagosnál, és feltűnően kiválóak az asszociációs képességei. Unokaöccse szerint az agya olyan, akár egy mosogatódézsa – Miss Marple véleménye szerint azonban a „mosogatódézsára nagy szükség van a háztartásban, és voltaképpen rendkívül higiénikus használati tárgy.”[r 33] Több bűnügyben jó hasznát veszi a fiatal lányokkal szerzett tapasztalatainak, ugyanis a Szent Ágnes árvaház neveltjeit szokta szobalánynak betanítani,[r 34] és könnyen rájön, mikor áll szemben hazugsággal.[r 35]
[szerkesztés] Rokonai, ismerősei
Egyik nagybátyja, Thomas bácsi, Elyben volt kanonok, másik, szintén Thomas nevű bácsikája admirális volt.[r 36] Henry nevű tréfás kedvű bácsikájának a foglalkozása nem ismert.[r 37] Fanny nénikéjétől származik az a mondás, amelyet Miss Marple idősebb korában szívesen idézett: „A fiatalok azt hiszik, hogy az öregek mind ostobák; de az öregek tudják, hogy a fiatalok ostobák!”[r 38] Két unokafivére, Anthony és Gordon teljesen eltérő pályát futottak be: Anthonynak minden sikerült, Gordonnak a balsiker jutott.[r 39] Miss Marple távolabbi rokonságában főrendűek is akadtak, például Lady Merridew.[r 40]
Miss Marple egyik unokaöccse, a „jól ismert író” Raymond West és felesége, Joan (az első felbukkanásakor még Joyce[r 41]), modern művész, 1932-ban jelentek meg a Tizenhárom rejtélyben. Raymond elnéző szeretettel viseltet nagynénje iránt, akit azonban „őskori maradvány”-nak nevez.[r 42] Feleségével együtt többször londoni tartózkodással,[r 43][r 44][r 10] illetve utazással[r 45] ajándékozzák meg Miss Marple-t, betegsége után pedig felfogadnak nagynénjüknek egy társalkodónőt, hogy ne legyen egyedül a házban.[r 46]
Miss Marple-nak több keresztgyermeke van, közülük több írásban is szerepel kedvence, a Ducinak becézett Diana Harmon, a Clipping Cleghornban szolgáló tudós Julian Harmon tiszteletes felesége.[r 47]
Régi jó barátja Sir Henry Clithering, a Scotland Yard nyugállományba vonult főnöke.[r 48]
Háziorvosa Dr. Haydock, ugyanakkor jó barátja és szövetségese is. Ha Miss Marple megkéri, akkor éghajlatváltozást ír elő neki, hogy feltűnés nélkül tudjon közel kerülni a bűntény színhelyéhez.[r 49] Ismerve betege lelkialkatát, az influenzát követő jellegzetes depresszió megelőzésére bűnügyi rejtvényfejtést javasol neki, és a gyógymód hatásosnak bizonyul.[r 50]
[szerkesztés] Módszerei
Miss Marple nem hivatásos nyomozó. Mint azt Raymond West megjegyezte egyik barátjának: „Van, aki elköveti, van, aki belekeveredik, és van, aki rájön a nyitjára. Jane néném a harmadik kategóriába tartozik.”[r 52] Sir Henry Clithering a következőképpen jellemezte, amikor Craddock felügyelővel beszélgetett: „Jó, ha megjegyzi magának: egy idősebb, férjezetlen hölgy, aki csak a kötőtűinek meg a kertjének él, fejhosszal lehagy minden nyomozót. Ő pontosan tudja, hogy mi történhetett, hogy minek kellett történnie, sőt azt, hogy valójában mi is történt. Még azt is megmondhatja, hogy miért történt úgy!”[r 53]
Miss Marple számos fontos előfeltétellel rendelkezett, amelyek a bűnesetek megoldásához kellettek. Korát és külsejét álcának használta, rögtön észrevette a nyilvánvaló dolgokat. Könnyű volt alábecsülni, mert totyogó, szenilis vénkisasszonynak tűnt, aki ártalmatlan kérdéseket tett fel a gyanúsítottaknak kihallgatás közben. Napi tevékenységei – a kötögetés, a kertészkedés, a bevásárlás, a teázgatás és a madarak figyelése – során fogódzkodókat keresett, kérdéseket tett föl, és meghallgatta a tanúkat. Miután elegendő tényanyaggal rendelkezett, megítélte fontosságukat, és logikusan elrendezte őket. Mindig párhuzamot állított a falujából, St. Mary Meadből ismert személyekkel, akiknek ismerte viselkedését, belső titkaikat, és ez nagyban hozzásegítette a gyilkos felderítéséhez. "
Összehasonlítva Hercule Poirot-val, Agatha Christie másik híres nyomozójával számos közös tulajdonság is felfedezhető kettejük között. Mindketten idősek, egyedülállók, szorosabb családi kötelékek nélkül (Miss Marple esetében azonban ott van Raymond West, aki rajong nénikéje iránt). Munkamódszerük is szinte azonos, mindketten az emberek lélektanára alapoznak, valamint az emberi természet ismeretére a bűnűgyek felgöngyölítésénél. Miss Marple élettapasztalatának legjavát szülőfalujában, St. Mary Meadben szerezte, keveset utazott, ellentétben Poirot-val, aki tapasztalatát rendőri előéletének köszönheti, és számos bűnűgyi esetet oldott meg Anglián kívül is. Poirot népszerű detektív, az emberek hozzáfordulnak a bűnesetek megoldását kérve, Miss Marpe azonban ismeretlen, csak közeli barátai ismerik különleges képességeit, és rendszerint belecsöppen a bűnügyekbe. A két nyomozó lényeges közös tulajdonsága a motivációjuk: mindketten helytelenítik a gyilkosságot, illetve fontosnak tartják a gyilkossági ügybe belekeveredett ártatlan személyek tisztázását. Míg azonban Poirot detektívként annyira kívülálló, mint egy deus ex machina, Miss Marple a közösség egyfajta társadalmi lelkiismerete, ami néha alszik ugyan, de mindig jelen van és figyel. Egy kanadai kritika szerint míg Hercule Poirot Sherlock Holmes-ra emlékeztet, Miss Marple Maigret felügyelőhöz áll közel; ennek azonban részben ellentmond az a francia vélemény, amely szerint míg Poirot és Miss Marple az intelligenciájuk segítségével derítik fel a bűügyeket, Maigret az ösztöneire hagyatkozik.
[szerkesztés] Regények Miss Marple szereplésével
[szerkesztés] Novellák Miss Marple szereplésével
[szerkesztés] Fogadtatása és hatása
Egyes kritikusi vélemények szerint Miss Marple alakjával Agatha Christie legitimizálta az olvasók érdeklődését a gyilkossági ügyek iránt: ha a jólnevelt és előkelő hölgy beavatkozhatott mások tragédiájába, akkor tökéletesen elfogadható az is, hogy az olvasó is megfigyelje ezeket. Ugyanakkor arra is rámutatnak, hogy Christie felfogása a nők szerepéről ellentmondásokat rejt magában: miközben egyik hősnője, Tuppance Beresford kezdeményező szellemű és független, és kalandjai a házasság és gyermekszülés után is folytatódnak, Miss Marple viszont Poirot brilliáns tuljadonságai és arroganciája mellett alulmarad. Egyes elméletek szerint ez az ellentmondás a huszadik század elejének változásban levő nézeteit tükrözi. Agatha Christie regényei és Miss Marple alakja szerencsésen találkoztak a két világháború közötti korszak olvasói igényeivel: az erőszak bemutatása „ellenőrzött, higiénikus és intellektualizált módon” történik, és a női detektív megjelenítése megfelelt a nőknek a háború során szerzett önállósodási igényének. A két világháború közötti időszakban a brit kultúrában felerősödött a nemzeti identitás hangsúlyozása, és ebbe az áramlatba nagyon jól illeszkedett Miss Marple tipikusan angol vidéki alakja.
Egy elemzés rámutat, hogy a Marple-regények reneszánsza (beleértve a televízió által szerzett népszerűséget is), a Thatcher-korszak alatt következett be, amikor a miniszterelnök-asszony éppen a viktoriánus értékek megőrzését hirdette. Időtálló népszerűségére jellemző, hogy még egzegetikai tanulmányokban is megjelenik illusztrációként, de idézik a globális felmelegedésről szóló írásokban is, sőt a pletyka mint pszichológiai és szociológiai jelenség tanulmányozására is alkalmas.
Egy németországi elemzés szerint a Miss Marple-könyvek „különösen kedveltek, keresettek és piacképesek”. Míg a német kiadású Poirot-köteteket Agatha Christie képmása dísziti, a Marple-köteteken maga Miss Marple szerepel, tehát a fő vonzerőt nem a szerző, hanem a hős képviseli.
[szerkesztés] Megszemélyesítői filmekben és TV-sorozatokban
Gracie Fields
Az 1950-ben megjelent Gyilkosság meghirdetve című regény volt az első regényfeldolgozás – beleértve a színdarabokat is –, melyben Miss Marple megjelent. Az amerikai NBC Television Goodyear TV Playhouse sorozata részeként hat évvel később, 1956-ban mutatták be a 60 perces tévéfilmet, amelyben a vénkisasszonyt Gracie Fields, a legendás angol színész-énekesnő alakította, olyan partnerek társaságában, mint Jessica Tandy és Roger Moore.
Margaret Rutherford
A '60-as években George Pollock rendezésében a Metro-Goldwyn-Mayer produkciójában négy angol mozifilm került bemutatásra. Az első film a Paddington 16.50 feldolgozása volt, melyet 1962-ben Murder, She Said (Gyilkosság, szólt a hölgy) címmel mutattak be népszerű komika, Margaret Rutherford alakításában. 1963-ban került a mozikba a Temetni veszélyes című regényből készült film, a Murder at the Gallop (Gyilkosság a Gallop Szállóban), majd 1964-ben a Murder Most Foul (A legaljasabb gyilkosság), mely a Mrs. McGinty halott filmváltozata. Szintén ebben az évben mutatták be a Murder Ahoy (Gyilkosság a láthatáron!) című filmet is, melynek érdekessége, hogy nem Christie-mű alapján készült.
E feldolgozások arról „híresek”, hogy szinte nem is azokon a történeteken alapszanak, melyeket Agatha Christie megírt. A négy mozifilm forgatókönyvét David Pursall és Jack Seddon írta, akik olyan hatalmas változtatásokat eszközöltek, hogy a Temetni veszélyes illetve a Mrs. McGinty halott című regényben nyomozó Hercule Poirot-t eltávolították, s helyére Miss Marple-t állították.
Agatha Christie, noha jó véleménnyel volt a színésznőről (csodálata jeléül neki ajánlotta A kristálytükör meghasadt című könyvét), alakítását nem tartotta megfelelőnek, szerinte még csak nem is emlékeztet az írónő által megalkotott Miss Marple-ra.
Inge Langen
A Gyilkosság a paplakban 1970-es német TV-változatában (Mord im Pfarrhaus) Inge Langen játszotta Miss Marple szerepét. A filmet Hans Quest rendezte a ZDF csatorna számára, csakúgy mint a Tíz kicsi néger című Christie-regény 1969-ben bemutatott feldolgozását.
Angela Lansbury
A hazánkban Gyilkos sorok (Murder, She Wrote) címmel futó sorozat Jessica Fletcherje, Angela Lansbury minden bizonnyal a Halál a Níluson 1978-as feldolgozásában nyújtott kiváló alakítása miatt kapta meg az EMI-Paramount Filmstudios két évvel későbbi, 1980-ban bemutatott, A kristálytükör meghasadt (The Mirror Crack'd) filmadaptációjának főszerepét. A mozifilm óriási sztárgárda közreműködésével – többek között Elizabeth Taylor, Rock Hudson, Geraldine Chaplin, Tony Curtis, Kim Novak – készült. Néhány másodperc erejéig, ifjú színészként megjelenik a pályakezdő Pierce Brosnan is, aki később James Bondként aratott világsikert. Az ekkor még csak 55 éves Lansbury túl fiatal volt ahhoz, hogy smink nélkül eljátszhassa a vénkisasszony szerepét, így a sminkesek nem kis mennyiségű arcfestéket használtak fel a színésznő eme szerepének tökéletesítésére.
Helen Hayes
Az Oscar-díjas Helen Hayes mindössze két Christie-opus megfilmesítésében alakította a St. Mary Mead-i vénkisasszonyt. Az első az 1983-as A Caribbean Mystery (Rejtély az Antillákon), a második pedig az egy évvel később, 1984-ben bemutatott They Do It with Mirrors (Nem csalás, nem ámítás) volt.
Ita Ever
1983-ban az észt Ita Ever játszotta Miss Marple szerepét az Egy marék rozs szovjet filmfeldolgozásában (Tajna csornih drozdov). A címet a regény orosz nyelvű fordításáról kapta, amelynek jelentése: A feketerigók titka.
Joan Hickson
Miss Marple-t többen is életre keltették különböző filmekben, de a legmaradandóbb és a könyvbeli személyhez leghasonlóbb módon Joan Hickson angol színésznő alakította. Agatha Christie, miután látta a Találkozás a halállal című regény 1945-ös színházi bemutatóján, azt írta neki, hogy reméli, egyszer ő fogja játszani Miss Marple szerepét. A BBC 1984 és 1992 között az ő főszereplésével elkészítette mind a tizenkét Marple-regény filmváltozatát. Egyik rajongója II. Erzsébet brit királynő volt, aki azt mondta a színésznőnek 1987-ben, a Brit Birodalmi Rend kitüntetés átadásakor: „Ön pontosan úgy alakítja a figurát, ahogy az ember elképzelte.”
Raakhí (Raakhí Gulzar, hindi nyelven र ख गुलज र)
2003-ban egy bollywoodi film készült A kristálytükör meghasadt alapján, ebben alakította a bengáli színésznő Miss Marple szerepét.
Geraldine McEwan
A Hickson halála után forgatott angol tévésorozatban Geraldine McEwan angol színésznő alakította Miss Marple-t. A sorozat tartalmazott olyan epizódokat is, amelyeknél az eredeti könyvben Miss Marple nem szerepelt. A Marple sorozat három évadjának filmjei:
Julia McKenzie
A Marple negyedik évadjától Julia McKenzie vette át a szerepet. Az ő közreműködésével készülnek az alábbi epizódok:
[szerkesztés] Egyéb megjelenések
1984-től kezdve a BBC rádiójátékokat készített a Miss Marple-novellákból; ezeket nagy sikerrel sugározták. 1993-2001 között a BBC 4 elkészítette az összes Marple-regény rádióváltozatát June Whitfielddel a főszerepben, ezeket még 2008-2009-ben is sugározták.
2004-ben egy 39 részes anime-sorozat készült Agatha Christie no Meitantei Poirot to Marple címmel, amelyben Miss Marple és Hercule Poirot egyaránt szerepelnek. Az összekötő kapocs köztük Mabel West, Miss Marple unokaöccsének, Raymond Westnek a lánya, aki Poirot asszisztense lesz. (Agatha Christie-nek viszont nem állt szándékában két híres hősét egyazon regényben szerepeltetni, noha rengeteg levelet kapott a rajongóktól, akik kérték ezt tőle. A találkozóra azonban nem került sor, és hogy miért, azt megalkotójuk így foglalta össze önéletrajzi írásában: „Biztosra veszem, ők nem élveznék ezt a találkozót: Hercule Poirot, ez a tökéletes egoista aligha örülne annak, ha szakmai dolgokban kioktatná egy vénkisasszony, és profi nyomozóként nem érezné otthon magát Miss Marple világában. Mindketten sztárok, de két különböző világban élnek és mozognak.” )

Summary:
Jane Marple, avagy Miss Marple Agatha Christie több regényének szereplője. A kitalált St. Mary Meadben él (a falu nevének jelentése: Szűzmáriarét). Christie anyai nagyanyjáról mintázta, aki „szintén rózsaszínű és fehér öreg hölgy volt, s bár a legvédettebb viktoriánus életet élte, mindig úgy tűnt, hogy közeli ismerőse az emberi gonoszság mélységeinek. (…) Derűs kedélye ellenére mindig mindenről és mindenkiről a legrosszabbat feltételezte, és az általában – majdhogynem ijesztő pontossággal – be is bizonyosodott.”
Első ízben A kedd esti klub című novellában szerepelt, amely a The Royal Magazine-ben jelent meg 1927-ben. Az első regény, amelyben megjelent, az 1930-as Gyilkosság a paplakban volt. Az írónő 2008-ban megtalált, magnószalagra rögzített visszaemlékezései szerint nem volt szándékában további regényekben szerepeltetni. A róla szóló regények és elbeszélések a világ 27 nyelvén jelentek meg.
Életrajzát Anne Hart írta meg The Life and Times of Miss Jane Marple című, 1985-ben megjelent könyvében.


[szerkesztés] Életrajz
Tarkan gyermekkorában az NSZK-ban élt (apja vendégmunkás volt) mindaddig, míg 1986-ban a család vissza nem költözött Törökországba, amikor a fiú 14 éves volt. Öt testvére van: édesanyja, Neşe első házasságából egy bátyja, Adnan és két nővére, Gülay és Nuray, valamint két édestestvére: Hakan és Handan. Szülei egy képregényhősről nevezték el, a Tarkan név egyébként ősi türk eredetű, jelentése: tiszteletreméltó, kiváltságos, vezér. Édesapja, Ali 1994-ben meghalt, édesanyja három évvel később férjhez ment Seyhun Kahraman építészhez.
[szerkesztés] Tanulmányai
Tarkan Karamürsel városában járt középiskolába, mellette pedig előbb a Karamürsel Musiki Cemiyeti majd az Üsküdar Musiki Cemiyeti zeneiskolában kapott hagyományos, komolyzenei nevelést. Apjával való nézeteltérései miatt – miután befejezte a középiskolát – Isztambulba ment szerencsét próbálni, itt fedezték fel tehetségét. Tanulmányait később, már ismert énekesként folytatta a New York-i Baruch Főiskola hallgatójaként, ahol angol nyelvtudását tökéletesítette.
[szerkesztés] Karrier
[szerkesztés] A kezdetek
Tarkan karrierje 1991-ben kezdődött el, mikor Mehmet Söğütoğlu, az İstanbul Plak kiadó tulajdonosa felfedezte az akkor 19 éves fiút. Tarkan első lemeze, a Yine Sensiz (Megint nélküled) ekkor jelent meg. Az album már tartalmazott Tarkan által írt dalokat és az 1990-es évek népszerű pop stílusát tükrözte, török elemekkel vegyítve. Ekkor került szoros barátságba a vele egykorú Ozan Çolakoğlu zeneszerzővel, akivel több sikerdalt is írt. A Yine Sensiz 700�000 példányban kelt el és Tarkan azonnal a középpontba került, bár a közönség vegyes érzelmekkel fogadta a törökök számára kirívónak és „illetlennek” számító megjelenése miatt: előszeretettel hordott szakadt farmert, kigombolt inget és fülbevalót, ami különösen felháborította a konzervatívabbakat.
[szerkesztés] A Sezen Aksu-korszak
1994-ben az első album sikerét követően megjelent az A-Acayipsin (Olyan különös vagy), ekkor kezdődött Tarkan szoros együttműködése Törökország ünnepelt dívájával, a „Kis Verébbel”, Sezen Aksuval. Sezen két dalt írt a lemezre, a Hepsi Senin Mi? (Ez mind te vagy?) szövegét és zenéjét, valamint a Şeytan Azapta (Szenved az ördög) dalszövegét. Az album soha nem látott rekordokat döntött Törökországban, több mint 2 millió példányban kelt el. Ez az album sem jelenhetett meg botrány nélkül: Tarkannak le kellett mondania arról, hogy videót készítsen a Seviş benimle (Szeretkezz velem) című dalból, mivel senki sem volt hajlandó vállalni a dalszöveg erotikus jellegéből adódó kockázatokat.
1998-ban került a piacra az Ölürüm Sana (Meghalnék érted), melyért sorban álltak a rajongók az üzletek előtt, és amely 4 és fél millió példányban (Törökországban 3,5 millió) fogyott el. Ezen az albumon is megtalálható Sezen Aksu két dala, az ominózus „csókos dal”, a Şımarık (Elkényeztetett) és egy lágyabb ballada, az İkimizin Yerine (Mindkettőnkért). Ebben az évben egy francia filmrendezőnő felfedezte magának Tarkan „csókos dalát”, és Franciaországból kiindulva a dal egy csapásra meghódította Európát, toplistás helyezéseket érve el szerte a kontinensen.
[szerkesztés] Nemzetközi áttörés
A sikerek hatására a PolyGram kiadott egy válogatás lemezt Tarkan címmel, melyről kimásolták kislemeznek a Hepsi Senin Mi Şıkıdım-re (Rázd) módosított változatát, majd harmadikként a Bu Gece (Ma éjjel) című dalt is. A lemez Dél-Amerikát és Ázsiát is elérte, a Universal Latino kiadásában az Egyesült Államokban is megjelent. Tarkan népszerűségét látva a török külügyminisztérium komolyan fontolgatta, hogy Tarkant tiszteletbeli kulturális attasénak nevezik ki, Şıkıdım c. dalát pedig felhasználták a Törökországot népszerűsítő reklámfilm aláfestő zenéjéül. Ugyanebben az évben Tarkan elnyerte a legtöbb lemezt eladó közel-keleti művésznek járó World Music Award díjat. Koncertjeivel bejárta Európát és Latin-Amerikát, ahol Enrique Iglesiast is megelőzte a toplistákon.
Mindeközben Sezen Aksuval megromlott a kapcsolata, köszönhetően annak, hogy az énekesnő tudta nélkül Ozan Çolakoğluval átalakították a Şımarık-ot, mely teljes egészében Aksu szellemi tulajdonát képezte. Tarkan a Tempo magazinnak adott interjújában végül elismerte, hogy valóban ez volt az oka az elhidegülésüknek, hogy hibát követett el, és bocsánatot kért az énekesnőtől, akivel újra közösen fognak dolgozni egy török nyelvű albumon.
Nem sokkal később óriási botrány robbant ki, mivel Tarkan megtagadta a hadseregbe való bevonulást, ami Törökországban súlyos tettnek számít, megfenyegették, hogy elveszik állampolgárságát, még a parlament is tárgyalta az ügyét. Végül, a Törökországban történt súlyos földrengés következményeképp a kormány engedményt tett a bevonuló kiskatonáknak: aki bizonyos összeget befizet a károsultak javára, csökkentett katonai szolgálatba léphet. Tarkan ekkor vonult be másfél hónapra, a sajtó figyelő szeme mellett. Fényképezték a harctéren lövészgyakorlat közben és meneteléskor a térdig érő hóban, csaknem kopaszra nyírva. Nem ő volt egyébként az egyetlen híresség, aki ekkor vonult be: Tarkan Mustafa Sandallal egy helyen, a Malatyai 2. Hadsereg Parancsnokságán töltötte a katonai szolgálatát.
[szerkesztés] Karma-korszak
2001-ben jelent meg a Karma című album, 12 dallal. Tarkan soha addig nem látott változáson ment keresztül. Imidzsét teljesen átalakította, az erotika került középpontba: tépett frizura, bronzbarna izmok, borosta, majd törökösen nyírt szakáll és bajusz, mélyen kivágott ingek, csípőre feszülő nadrágok, erotikus fotók. Megszületett Törökország első férfi szexszimbóluma. A Tarkant körülvevő hisztéria a Karma-időszakban csúcsosodott ki, mely botrányoktól sem volt mentes. A világsajtó is hírt adott arról, hogy a konzervatívabb nézők be akarták tiltattni a Ferzan Özpetek által rendezett Hüp című videoklipjét az erotikus csókjelenet miatt. A korszakot végigkísérő másik botrány egy kutató nevéhez fűződik: Dr. N. Aysun Yüksel 2001-ben kiadott Tarkan – Yıldız Oğlusu (Tarkan – A csillagok gyermeke) című könyvét a művész ügyvédje, Süheyl Atay bírósági végzéssel visszavonatta, a már kiadott példányokat begyűjtötték és megsemmisítették. A bíróság indoklása szerint Dr. Yüksel könyve, mely Tarkan Törökországra gyakorolt hatását vizsgálta, engedély nélkül közölt bizalmas adatokat és fotókat az énekesről, valamint megsértette nem csak személyiségi jogait, de jó hírét is.
Ebben az időszakban ismerkedett meg Tarkan a híres-hírhedt '69-es Woodstock fesztivál szervezőjével, Michael Langgel, aki jelenleg is a nemzetközi menedzsere. Lang véleménye szerint
A tomboló erotika után nyugodtabb vizekre evezett. 2003-ban megjelent Dudu (Asszonyi) című maxi CD-jével egy nyugodt, kiegyensúlyozott, érett, bölcs és intellektuális Tarkan mutatkozott meg a közönségnek, aki hisz a keleti filozófiákban és imádja hazája művészetét. Az albumon hallható egy régi klasszikus, Aşık Veysel egyik népies jellegű dala, az Uzun İnce Bir Yoldayım (Hosszú, szűk úton járok) is. 2004-ben két koncertet adott Moszkvában, mindkét alkalommal 15�000 ember előtt.
2005 elején az énekes új projektbe kezdett: leszerződött az Avea GSM szolgáltatóhoz és a cég reklámfilmjeihez dalt írt Ayrılık Zor (Nehéz a távollét) címmel, mely kislemez formájában jelent meg.
[szerkesztés] Come Closer
Tarkan angol nyelvű albuma több mint tizenkét évnyi várakozás után került az európai boltok polcaira. Az album „vesszőfutása” még 1995-ben kezdődött, amikor Ahmet Ertegün felfedezte magának az énekest, és szerette volna leszerződtetni az Atlantic Recordshoz. Tarkant akkori menedzsere, Ahmet San azonban rávette, hogy szerződjön le a Jonathan Productions-hoz, melyben Sannak is részesedése volt. A céggel kötött egyezmény értelmében Tarkan minden megjelenéséhez a Jonathan Productions engedélye kellett. Tarkan később úgy nyilatkozott a Hürriyetnek, hogy San „lerombolta az álmait”, amellett, hogy anyagilag is megkárosította. A San jóvoltából kötött szerződés miatt az angol nyelvű projekt kivitelezése szinte lehetetlenné vált, különösen azután, hogy az énekes és a menedzser útjai szétváltak. Tarkan kénytelen volt szó szerint szemetesbe dobni a már elkészült dalokat, hiszen a szerződés értelmében „semmilyen albumot semmilyen nyelven a világ semelyik részén” nem adhatott ki a Jonathan Productions engedélye nélkül. A helyzetet végül az İstanbul Plak tulajdonosa, Tarkan producere, Mehmet Söğütoğlu oldotta meg, aki megvásárolta Ahmet San részesedését a vállalatból és megegyezett a másik tulajdonossal, Charles Ibguival a hazai kiadásokról. Söğütoğlu nem volt hajlandó nyilatkozni arról, mennyibe került neki Tarkan szabadsága. Ekkor azonban, mindamellett, hogy még mindig nem rendelkezhetett a nemzetközi kiadási jogokkal, Tarkan nézeteltérésbe került Ahmet Ertegünnel az album koncepcióját tekintve. Tarkan orientálisabb, törökösebb albumot szeretett volna, Ertegün viszont amerikai stílusút. Mindehhez hozzájárult, hogy az időközben elkészült dalok az évekig elhúzódó viták miatt aktualitásukat vesztették, így Tarkan kénytelen volt újrakezdeni a munkálatokat, elvetni a már elkészült felvételeket.
A hosszú munka eredménye, a nagylemez előfutára, a Bounce c. dal végül 2005. október 25-én látott napvilágot Törökországban. Maga a Come Closer 2006. április 7-én jelent meg, a Universal Records kiadásában. Az album elkészülésében olyan nevek segítették az énekest, mint Lester Mendez, aki többek között Shakira Underneath Your Clothes című dalának is az egyik szerzője; Brian Kierulf, aki Britney Spearsnek is írt dalokat; illetve Wyclef Jean, akivel az Aman Aman című dalt együtt vették fel. Az album második kislemeze, a Start The Fire németországi verzióján a korábban Tom Jonesszal is együtt dolgozó Mousse T. is közreműködött.
A nagy nevek ellenére a Come Closer nem hozott átütő sikert. Az album csupán néhány országban jelent meg, minden promóció nélkül, Tarkan pedig alig néhány televíziós műsorban szerepelt az album kapcsán, akkor is csupán Németországban és Bulgáriában. A török rajongók kétkedve fogadták az idegen nyelvű dalokat, a nemzetközi rajongótábor pedig azt várta, hogy világszerte mindenütt megjelenik majd. A megígért világkörüli turné néhány közép-európai országra, Oroszországra és Németországra korlátozódott.
[szerkesztés] Metamorfózis
2007 elején Tarkan kijelentette, hogy készen áll egy új, török nyelvű album megjelentetésére, ám a megjelenés dátumát folyamatosan halasztgatták. A Hürriyet napilap információi szerint a török nyelvű album a şeker bayramı, a ramadant lezáró „cukorünnep” alkalmával jelenne meg, és a debutáló dala a Sezen Aksu által írt Biraz nezaket (Egy kis kedvesség) lenne, Tarkan azonban megcáfolta a híreket az Atatürk repülőtéren adott televíziós interjújában, melyben közölte, hogy az album megjelenése csúszni fog, és hogy a Sezen Aksu által írt dalt levették a listáról.
Az album végül a beharangozott dátum után egy nappal, december 25-én jelent meg Törökországban. A hivatalos honlap szerint 2008-ban szerte a világon terjeszteni szeretnék. Az album címe Metamorfoz (metamorfózis), a dalok közül hetet Tarkan írt, egyet Ozan Çolakoğlu, két további dal pedig Tarkan és Çolakoğlu közös szerzeménye. Az album címe, a metamorfózis átalakulást jelent, jelezve, hogy az új album az eddigiektől jelentősen eltérő hangzását tekintve. A lemez promóciós poszterén Tarkan öltönyt és nagyon rövid hajat visel, ez is egy olyan imidzs, amit még nem láthattak tőle a rajongók - szintén az album címét erősíti meg.
Az album megjelenése utáni első héten 300�000 példányban fogyott, és jelenleg is listavezető. Mindezek mellett az énekes különös elismerésben létesült: a Türk Dil Kurumu (Török Nyelvintézet) igazgatója levelet küldött Tarkannak, melyben gratulált az énekes által írt dalszövegekhez, melyek szép, helyes török nyelven íródtak, felhasználva a gazdag török nyelv legszebb közmondásait és idiómáit, ezzel „példát mutatva a fiataloknak” a hagyományok őrzésében. Az album megjelenése kapcsán írt cikkében Ecevit Kılıç, a Sabah napilap újságírója, a „zene Orhan Pamukjának” nevezte Tarkant, mert akárcsak Pamuk az irodalomban, Tarkan is a saját útját járja, mindegy mennyire kritizálja a sajtó. Mindeközben a Metamorfoz - a Vatan napilap információi szerint - „bombaként robbant” a piacon: míg a boltokban 300�000 példány fogyott, a 2007. december 30. - 2008. január 6-i héten a TTNetMüzik portálról - az egyetlen internetes mp3 üzlet, ahol Tarkan dalait jogszerűen le lehet tölteni - 49�000-szer töltötték le a dalait, ami a portál legtöbbet letöltött előadójává tette.
A Metamorfoz 2008. február 1-jén jelent meg Európában, a Universal Music kiadásában, egyelőre csak néhány országban.
Tarkan 2008. április 13-án a londoni Wembley Stadionban a maNga együttessel adott koncertet. A koncerttel kapcsolatosan a török DEM TV az angol ITV Londonnal karöltve meghirdette a jelentkezést az úgy nevezett Tarkan Idol-ra, ami egy tehetségkutató verseny volt: a jelentkezőknek Tarkan dalokat kellett előadniuk, a legjobbak VIP- és afterparty-belépőt nyerhettek a koncertre, a legjobb előadásokat pedig mind a DEM, mind pedig az ITV közvetítette. Tarkan a koncert promóciója keretében interjút adott a BBC London rádió világzenei lemezlovasának, DJ Ritunak.
[szerkesztés] Új tervek
Miközben a rajongók az új albumra vártak, a popsztár azzal került ismét a török média figyelmébe, hogy Çakmak Çakmak című szerzeményét Sibel Can énekesnőnek ajándékozta, és a dalban háttérvokálként is közreműködött (bár a média „duettként” reklámozta).
Tarkan egy holland rádióinterjúban kijelentette, hogy jelenleg is dolgozik a Come Closer módosított változatán, melyet kifejezetten az amerikai piacra szánnak:
Az információt az albumot remixelő Pete „Boxta” Martin is megerősítette, aki szerint az újrakevert változat két vadonatúj dalt is fog tartalmazni.
Tarkan 2008. október 16-án jelentette meg Uyan (Ébredj) című dalát, melyet a népzenész Orhan Gencebayjal ad elő. A dalt az énekes a török Doğa Derneği természetvédő civil szervezet részére írta, kereskedelmi forgalomba nem került, a szervezet által kiadott magazinhoz adják ajándékba. A szervezet célja, hogy felhívja az emberek figyelmét a természet megóvásának szükségességére, a dal szövege is ebben a szellemben íródott. A dalhoz készült videoklipet a nyugat-törökországi (İzmirhez közeli) Gediz-deltában forgatták, ahol nagyon sok veszélyeztetett és értékes állatfaj él.
[szerkesztés] Népszerűség
Tarkan hazájában kétségkívül az egyik legnépszerűbb énekes. Koncertjei rendszerint több tízezres tömegeket vonzanak. 2006-ban például Kelet-Trákiában, Tekirdağ tartományban adott koncertet 50�000 ember előtt. A 2004-es Karadeniz Ereğli Szeretet, Béke és Barátság Fesztiválon adott koncertjét a helyszínen 700�000 ember nézte végig, 2006-ban ugyanitt hasonló látogatottságot mértek a hivatalos szervek. Tarkan a koncert után a következőket nyilatkozta: „Amikor legutóbb ekkora tömeget láttam, 90�000 ember előtt léptem fel Ankarában tavaly. Sohasem fogom elfelejteni ezt a napot”.
Több reklámkampányhoz is az ő arcát használták, volt már a Pepsi képviselője, és nevét adta két telefontársaság, előbb a Türkcell majd az Avea reklámjaihoz. 2003-as turnéját az olajóriás Opet szponzorálta. A 2002-es labdarúgó világbajnokságon Tarkan volt a török labdarúgó-válogatott kabalája, a Bir Oluruz Yolunda c. dala pedig a válogatott indulója lett. Nemrég az egyik legnagyobb példányszámú napilap, a Hürriyet beválasztotta Tarkan Kış Güneşi (Téli napsugár) c. dalát „A török zene felejthetetlen slágerei” közé.
Népszerűségének fokát jelzi, hogy évek óta csupán testőrök kíséretében léphet ki az utcára; személyi testőre Levent Ağaoğlu, a Legend Security alapítója, aki hét éve mindenhová elkíséri a sztárt, még magánútjaira és nyaralni is. Törökországban a legtöbb sztárt csupán a rendezvényeken (koncerteken, hivatalos megjelenések alkalmával) védik professzionális testőrök, Tarkan volt az első az országban, akinek állandó testőre van.
Törökországi népszerűségét csaknem megközelíti az oroszországi. Az oroszok többször is megválasztották a legjobb előadónak, minden albuma kapható náluk. 2004 nyarán a tervezett egy moszkvai koncert helyett kettőt kellett szervezni az olimpiai Luzsnyiki Stadionban, annyian igényeltek jegyet. 2006-ban Tarkan ismét fellépett Moszkvában, ezúttal az Olimpijszkij Stadionban, 12 ezer ember előtt. Európában és Amerikában is szép számú rajongótábora van; 2006-ban Dubajban adott hatalmas koncertet, nemrég pedig az indiai Bollywood is felfedezte magának a dalait, átdolgozva őket filmzenévé.
2008-ban Tarkan elnyerte az Első Manavgat Kristályglóbusz Fesztivál díját, „a turizmus tiszteletbeli nagykövetévé” avatta őt a szakma. A riportok szerint az énekes több turistát vonz Törökországba, mint bármelyik másik török előadó valaha is, a Tarkan-koncertek ideje alatt 15%-kal nő a szállodák foglalási aránya, különösen az orosz turisták látogatnak az országba az énekes kedvéért. A díjat június 21-én, Tarkan koncertjén adták át az énekesnek. A koncertre nyolcvanezer nézőt és 250 VIP vendéget vártak a szervezők.
2008. július 19-én Tarkan nagyszabású koncertet tartott a balıkesiri Erdek városában, ahová a helyi önkormányzat hívta meg a turizmus fellendítése céljából. A koncertet mintegy 50 000 rajongó nézte végig, több ezer embernek nem maradt jegy, így ők a kapukon kívül hallgatták az előadást. Az İhlas Haber Ajansi hírügynökség értesülései szerint több török nagyvárosból külön buszjáratok vitték a rajongókat a márvány-tenger-parti kisvárosba.
2009-ben Rodostóban tekinthető meg az a kiállítás, ahol nemzetközi és török hírességek mellett Tarkan viaszszobra is kiállításra került.
[szerkesztés] Médiaterror
Tarkan népszerűségének árnyoldala a média folyamatos támadása. Tarkan 2007. december 29-én, a Taraf című újságnak adott interjújában kijelentette, hogy a török sajtó veszélyesen messzire merészkedett. Az énekes a TRT állami televízió szilveszteri műsorának felvétele után indult haza barátnője, Bilge Öztürk valamint testőrei kíséretével, amikor a török paparazzik autóikkal elzárták az útját. Amikor szóvivői közölték, hogy nem ad interjút, a 10-15 fős, riporterekből és fotósokból álló csapat káromkodva csapkodni kezdte az autóját, majd miután végül sikerült elindulnia, egészen a házáig üldözték. Ott elzárták az útját és nem engedték be a kapun. Az előadóművész kénytelen volt egy szállodában tölteni az éjszakát, itt adott interjút a Taraf újságírójának, akinek elmesélte, hogy a paparazzik a rajongókat sem kímélték, néhány rajongót, akik autóval kísérték Tarkan kocsiját, egyszerűen letaszították az útról. Tarkannak korábban már volt hasonlóan veszélyes találkozása a paprazzikkal az Antalyától nem messze fekvő Olympos-hegyre vezető úton, akkor az énekes mérges kirohanását és testőrének fenyegető nyilatkozatát minden újság lehozta.
[szerkesztés] Magánélet
Tarkan nem szívesen beszél magánéletéről, mégis sokszor ezzel kerül az újságok címlapjára. Hét évig élt együtt Bilge Öztürk ügyvédnővel, akivel nem terveztek házasságot, és akivel végül 2008 júliusában váltak szét. 2001-ben a török sajtó azoktól a hírektől volt hangos, melyek szerint egy költöztető munkás kompromittáló fotókat lopott el Tarkan New York-i lakásából, melyek a média szerint bizonyítják a sztár homoszexualitását. A fotók bejárták a világsajtót, ám Tarkan nyilvánosan is kijelentette, hogy nem vonzódik a saját neméhez. Sokak szerint a török média már kezdetektől fogva hadjáratot indított az énekes ellen, mindent megtéve annak érdekében, hogy befeketítsék a nevét. Az énekes mind ritkábban ad interjúkat hazájában, akkor is kizárólag néhány olyan újságírónak, akik a bizalmát élvezik, televíziós műsorokban pedig már évek óta nem jelenik meg:
A sztár néhány évvel ezelőtt vásárolt magának Isztambul Polonezköy (Lengyelfalu) negyedében egy családi házat, melyhez egy hatalmas kert, gyümölcsös és istálló is tartozik. Ugyanakkor a birtokában van egy New York-i lakás is, melynek becsült értéke 5 millió dollár, és melyet a média szerint jelzálog terhel.
[szerkesztés] Üzleti élet
Tarkan 1997-ben megalapította a HITT Production elnevezésű produkciós céget, mely mára már kiadóvá nőtte ki magát. Első kiadványa Tarkan Dudu című albuma volt, melyet Nazan Öncel Yan Yana Fotoğraf Çektirelim (Fényképezkedjünk) albuma követett. A cég emellett foglalkozik még koncertszervezéssel is; ügyvezető igazgatója Tarkan menedzsere, Uygar Ataş.
2003-ban Tarkan saját neve alatt parfümöt és hajformázó-családot dobott piacra, a női illetve férfi parfüm illatát 26 rajongó választása alapján hozták létre.
A Chip Online német magazin információi szerint a Trekstor vállalat hamarosan egy Tarkan-speciál i.Beat lejátszót hozott forgalomba, melyet 2008 márciusában a CeBIT börzéjén lepleztek le.
[szerkesztés] Diszkográfia
[szerkesztés] Eladási adatok
Tarkan albumeladásait összesen 15 millió darabra becsülik, rendszerint milliós nagyságrendben kelnek el albumai. (A valós eladást megbecsülni is nehéz, mivel Törökországban virágzik a zenei kiadványok fekete kereskedelme). Összehasonlításképpen: az aranylemezhez szükséges eladott lemezek száma Törökországban 100�000. Az énekes első albuma, a Yine Sensiz 700�000, az A-Acayipsin 2,5 millió, az Ölürüm Sana 4,5 millió (ebből Törökországban 3,5 millió), a Karma másfél millió, a Dudu pedig 1 millió példányban fogyott el. A török sajtó szerint az eladás csökkenésének az oka az, hogy 1999 után Tarkan abbahagyta az együtműködést Sezen Aksuval, akinek legnagyobb slágereit köszönhette. Mások szerint a csökkenésnek sokkal prózaibb oka van: az illegális mp3-letöltés megjelenése Ezt látszik alátámasztani az is, hogy a Come Closer albumot hónapokkal a megjelenés előtt egy török internetes kalóz feltöltötte különböző illegális mp3-as honlapokra, ahonnan több ezren töltötték le. Nem sokkal később a művész ügyvédei eljárást kezdeményeztek egy bodrumi DJ ellen, aki az illegálisan letöltött dalokat a diszkójában játszotta. Tarkan legújabb, Metamorfoz című albumából a kiadás utáni héten 300�000 példány fogyott.
[szerkesztés] Konkurencia
Törökországban az énekes két legnagyobb konkurense Mustafa Sandal és Kenan Doğulu, azonban az eladási adatok alapján így is alul maradnak: Sandal ez idáig 7 és fél millió albumot adott el; míg Kenan legutolsó, Festival című albumából 285�000 fogyott el. Egy évvel azelőtt Tarkan Ayrılık Zor c. kislemezéből 460�000 darabot vásároltak meg.

Summary:
Tarkan (szül. Tarkan Tevetoğlu, ejtsd: [tarkan tevetólu]�), Alzey, NSZK, 1972. október 17.) az egyik legismertebb török popénekes. Albumai rendszerint több millió példányban kelnek el, eddig több mint 15 milliót adtak el belőlük.
Európában és Amerikában is ismert, főleg a Şımarık című dala miatt, amit Sezen Aksu-val közösen írtak. Másik nagy slágere a Şıkıdım. A Rhapsody nevű internetes zenei magazin az európai popzene egyik kulcsfigurájának nevezte, aki debütáló dalával mérföldkőnek számít saját műfajában. Több dalát is feldolgozták különböző nyelveken, a Şımarık-ot például több mint húsz nyelven adták már elő; legismertebb feldolgozása Holly Valance Kiss Kiss című dala.
A kiváló élő koncertjeiről ismert sztár Törökországra gyakorolt hatását a Washington Post Elvis Presley Amerikára gyakorolt hatásával hasonlította össze, az Atlantic Records alapítója, Ahmet Ertegün pedig azt nyilatkozta, hogy sohasem látott még a Tarkanéhoz fogható előadást. Legutóbbi lemeze 2007. december 25-én látott napvilágot Metamorfoz címmel.